ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року	Львів	Справа № 813/7563/14 пров. № А/857/6422/20	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.
при секретарі судового засідання:                 Волошин М.М.
представника відповідача:                             Цинайко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу прокуратури Львівської області на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2020р. року (рішення ухвалене о 12:34 хв. у м. Львові судом у складі головуючого судді Гулика А.Г., суддів Качур Р.П., Сидор Н.Т., повний текст рішення складено 27.04.2020р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, прокуратури Львівської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Генерального прокурора України  про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,-

                                             ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України Яреми В. Г. №1460-к від 23.10.2014 про звільнення позивача з посади прокурора Львівської області; поновити позивача на посаді прокурора Львівської області та стягнути на його користь з відповідача суму середньомісячного заробітку за відповідною посадою за весь час вимушеного прогулу.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 позов задовольнив повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України №1460-к від 23.10.2014 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Львівської області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Львівської області з 24.10.2014. 
28.02.2020 представник позивача подав до суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення з прокуратури Львівської області на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення задоволено повністю. Стягнуто з прокуратури Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 24.02.2020 в розмірі 2 144 925, 21 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.
Додаткове рішення суду першої інстанції оскаржила прокуратура Львівської області. Вважає, що оскаржуване додаткове рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені заяви про прийняття додаткового рішення відмовити.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України №1460-к від 23.10.2014 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Львівської області; поновив ОСОБА_1 на посаді прокурора Львівської області з 24.10.2014. 
28.02.2020 представник позивача подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення з прокуратури Львівської області на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Частиною 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що ухвалою від 30.12.2014 суд прийняв відмову позивача від позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Генеральний прокурор України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою від 10.01.2020, занесеною до протоколу судового засідання, суд прийняв до провадження позовну заяву в редакції від 10.12.2019, у якій позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України Яреми В. Г. №1460-к від 23.10.2014 про звільнення позивача з посади прокурора Львівської області; 
- поновити позивача на посаді прокурора Львівської області; 
- стягнути з прокуратури Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток, за відповідною посадою, за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.10.2014 і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;
- зобов`язати Генеральну прокуратуру України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей щодо застосування до нього заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади". 
Ухвалою від 10.01.2020, занесеною до протоколу судового засідання, суд залучив до участі у справі співвідповідача - прокуратуру Львівської області.
Відтак, суд прийняв до провадження позовну вимогу про стягнення з прокуратури Львівської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
04.02.2020 до суду першої інстанції надійшов лист представника прокуратури Львівської області від 03.02.2020 № 05/2-81вих.20, в якому зазначено, що позовна вимога до прокуратури Львівської області, як до відповідача, полягає у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з моменту звільнення до фактичного поновлення на публічній службі. Довідку про середній заробіток позивач може отримати у прокуратурі Львівської області за заявою або на вимогу суду. Також представник просила розглядати справу без участі прокуратури Львівської області. Тобто, прокуратура Львівської області не мала жодних заперечень щодо розгляду позовної вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Згідно з частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до частини 1 статті 252 КАС України щодо однієї із позовних вимог суд не ухвалив рішення.
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Таким нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок № 100). 
Пунктом 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
Пунктом 8 розділу 4 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Частиною 2 пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Для обчислення суми заробітку, що підлягає виплаті працівникові за час вимушеного прогулу, за основу беруться робочі дні.
Апеляційним судом встановлено, що з 24.10.2014 по 24.02.2020 є періодом вимушеного прогулу, за який прокуратура Львівської області повинна виплатити позивачу середній заробіток, та який в сумі (у 2014 році - 49, у 2015 році - 250, у 2016 році - 251, у 2017 році - 248, у 2018 році - 250, у 2019 році - 249, у 2020 році - 37) становить 1334 робочих дні.
Як вбачається з довідкою прокуратури Львівської області від 30.10.2014 №18/1093 заробітна плата позивача за два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення (за серпень 2014 року - 16047,63 грн та за вересень 2014 року - 18270,00 грн) становила 34317,63 грн без врахування податків і зборів, відповідно середньоденний заробіток (34317,63 грн / 41 робочий день) становить 837,02 грн без урахування обов`язкових платежів та податків.
Згідно з пунктом 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу необхідно обчислювати із врахуванням підвищених тарифних ставок і посадових окладів шляхом коригування на коефіцієнт їх підвищення.
Суд встановив, що посадовий оклад позивача з 01.11.2014 становив - 3333,00 грн, та в подальшому збільшувався та становив (згідно з довідкою прокуратури Львівської області від 25.11.2019 №18/963вих-19): з 01.12.2015 - 4166,00 грн, з 06.09.2017 - 9370,00 грн.
Середньоденний заробіток складає:
з 24.10.2014 по 30.11.2015 - 837,02 грн (встановлено вище), 
з 01.12.2015 по 05.09.2017 - 1046,28 грн (4166,00 грн / 3333,00 грн = коефіцієнт 1,25; 837,02 грн * 1,25 = 1046,28 грн),
з 06.09.2017 по 24.02.2020 - 2354,13 грн (9370,00 грн / 4166,00 грн = коефіцієнт 2,25; 1046,28 грн * 2,25 = 2354,13 грн).
Середній заробіток позивача за період:
з 24.10.2014 по 30.11.2015 складає 231017,52 грн (837,02 грн * 276 робочих дні),
з 01.12.2015 по 05.09.2017 складає 461409,48грн (1046,28 грн * 441 робочий день),
з 06.09.2017 по 24.02.2020 складає 1452498,21 грн (2354,13 грн * 617 робочих дні). 
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 2144925,21 грн (231017,52 грн + 461409,48 грн + 1452498,21 грн) без урахування обов`язкових платежів та податків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:                                                                      
Апеляційну скаргу прокуратури Львівської області залишити без задоволення, а додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року у справі №813/7563/14 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.
На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено              05.08.2020