П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/3684/19	

Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.
рішення суду першої інстанції прийнято у 
м. Миколаїв, 29 травня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                                       Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання дій неправомірними та незаконними, зобов`язання вчинити певні дії, - 
В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправними дій відповідачів щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% місячного грошового забезпечення, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», зобов`язання здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги при звільненні з урахуванням повного розміру грошового забезпечення, а саме: грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 у розмірі 60% місячного грошового забезпечення.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що відповідно до ст.. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять в тому числі щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові види грошового забезпечення. Однак, під час нарахування одноразової допомоги при звільненні відповідачі не врахували у тому числі і щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889. 
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.09.2016, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 у цій самій справі, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою від 10.10.2019 Верховний Суд скасував постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.09.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 та направив справу на новий розгляд до Миколаївського окружного адміністративного суду.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 % місячного грошового забезпечення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій»;
- зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України здійснити перерахунок ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за 30 календарних років, додатково врахувавши до складу грошового забезпечення грошову винагороду у розмірі 60 % місячного грошового забезпечення, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», та виплатити ОСОБА_1 різницю між раніше виплаченою сумою одноразової грошової домоги в розмірі 145096,50 грн., та сумою такої допомоги, нарахованої на виконання рішення суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України подано апеляційну скаргу, в якій зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції.
У своїх доводах апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було з`ясовано обставини, що мають значення для справи; обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними; висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття судом першої інстанції неправосудного рішення.
Так, на думку апелянта, судом першої інстанції зроблено хибний висновок, що щомісячна додаткова грошова винагорода, визначена Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 відповідає ознакам додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер. Крім того, в оскаржуваному рішенні, як зазначає апелянт, взагалі відсутня інформація щодо дослідження питання правомірності не включення щомісячної додаткової винагороди до одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
24.07.2020 року за вхід. № 14722/20, позивачем у справі надано відзив на апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, у якій зазначено про необґрунтованість доводів апелянта, у зв`язку із чим позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у відзиві. 
Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за апеляційною скаргою Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, згідно ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у Головному управлінні Військової служби правопорядку Збройних Сил України з 10.01.2016 по 10.06.2016, що підтверджується копіями витягів з наказів начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (по стройовій частині) від 11.01.2016 № 4 та від 10.06.2016 № 100.
10.06.2016 року наказом начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (по стройовій частині) № 100, ОСОБА_1 звільненого з військової служби за станом здоров`я, виключено із списків особового складу Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Центрального районного військового комісаріату міста Миколаєва.
Календарна вислуга позивача у Збройних Силах України становить 30 років 00 місяців 24 дні.
У наказі від 10.06.2016 № 100, серед іншого, визначено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за 30 календарних років.
У період з 10.01.2016 по 10.06.2016 позивачу виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода, розмір якої у січні 2016 року становив 4 069,26 грн., у лютому - травні 2016 року - 5 803,86 грн., у червні 2016 року - 1 934,62 грн., що підтверджується довідкою Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 14.07.2016 № 305/584.
При звільненні з військової служби позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 за 30 календарних років у сумі 145 096,50 грн., що підтверджуються копіями витягу з наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (по стройовій частині) від 10.06.2016 № 100 та грошового атестату серії ЗУ № 225910, виданого Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України.
До складу грошового забезпечення позивача, з якого обчислена одноразова грошова допомога при звільненні, вищезазначена щомісячна додаткова грошова винагорода не включена.
Вважаючи, що відповідачами неправомірно не включено до складу грошового забезпечення позивача, з якого обчислена одноразова грошова допомога при звільненні, вищезазначена щомісячна додаткова грошова винагорода, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою №889, та індексацію грошового забезпечення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (із змінами і доповненнями) (надалі - Закон №2011-XII).
Відповідно до ст. 9 Закону України №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно із абз. 1 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Положеннями п.1 постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889" для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20% місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40% місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60% місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80% місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як розрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме, грошового атестату серії ЗУ № 225920, позивачу постійно виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода до 10.06.2016 року.
Отже враховуючи, що додаткова грошова винагорода у розмірі 50% грошового забезпечення, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2009 №889, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, що не спростовано відповідачем, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення.
Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10.05.2019 у справі №820/5285/17, від 29.11.2019 у справі №822/112/18, від 05.12.2019 у справі №295/5200/18, тощо.
Разом з тим, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, відмова відповідача у включенні щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою №889, до складу грошового забезпечення позивача, з якого йому обчислено одноразову грошову допомогу при звільненні прийнята на підставі положень Інструкцій №595 та №260.
Однак, застосовуючи зазначені Інструкції як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, відповідачем не враховано пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
Так, ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону, тому дії відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди є протиправними.
Також, судом першої інстанції вірно було враховано, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 6 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як розрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Велика Палата Верховного Суду у вказаному рішенні, крім зазначеного, вирішила за необхідне відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові цього суду від 10 березня 2015 року (справа № 21-70а15).
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі №826/11679/17, від 08 серпня 2019 року у справі №802/955/17-а, від 19 лютого 2020 року у справі №822/2741/17, від 19.03.2020 у справі №820/5286/17.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нарахована одноразова грошова допомога при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2009 №889, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% місячного грошового забезпечення та зобов`язання перерахувати одноразову грошову допомогу при звільненні позивачу з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити доплату у сумі 45383,55 грн., колегія суддів зазначає, що апелянтом не оскаржується рішення суд першої інстанції в цій частині, у зв`язку із чим правова оцінка висновку суду з цього приводу апеляційним судом не надається.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання дій неправомірними та незаконними, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.   Єщенко О.В.