Номер провадження: 22-ц/813/3090/20 
Номер справи місцевого суду: 522/20802/17
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа - Страхова компанія «Європейський страховий союз») про стягнення матеріальної та моральної шкоди, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Єршової Л.С. 21 серпня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 (третя особа - СК «Європейський страховий союз») про стягнення матеріальної та моральної шкоди ( а.с. 1-2).
В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилався на те, що 01 лютого .2017 року водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Nissan Maximа», державний номер НОМЕР_1 , в м. Одесі на перехресті вул. М. Арнаутська та вул. Канатна, в порушення п. 8.7.3 ґ Правил Дорожнього руху, здійснив проїзд перехрестя на заборонений (жовтий) сигнал світлофора та допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали значні механічні ушкодження.
Власником автомобілю марки «Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_2 . 
Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2017 року по справі №522/3479/17-п, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до Звіту №11/02-ТЗ від 18 лютого 2017 року про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу «Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 227 215,00 гривень, з них 192 692 гривні - вартість ремонтно-відновлювальних робіт та 34 522,00 гривні - втрата товарної вартості автомобіля.
До теперішнього часу, відповідач не відшкодував позивачу шкоду, завдану ДТП, що і стало приводом для звернення до суду.
Уточнюючи позов, позивач просив суд стягнути з відповідача: матеріальну шкоду у розмірі 227 215,00 гривень; вартість звіту про оцінку у розмірі 1 200 гривень; судовий збір у розмірі 2 273 гривні; моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень; інфляційні втрати у розмірі 38 876,49 гривень; 3% річних в сумі 9 571,63 гривні ( а.с. 107-113). 
Також представником позивача 25 лютого 2019 року подавалась заява про зменшення розміру позовних вимог, яка у підготовчому судовому засіданні 03 червня 2019 року була повернута судом без розгляду через невідповідність вимогам ст. 183 ЦПК України.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2019 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , у якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої наслідками ДТП, що сталась 01 лютого 2017 року, суму у розмірі 221 215,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 412,15 грн. (а.с. 181-186).
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, судові витрати покласти на позивача посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що на момент ДТП 01 лютого 2017 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності була застрахована у СК «Європейський страховий союз». Ліміт відповідальності, згідно полісу ОСЦВВНТЗ на одного потерпілого за збиток, завданий майну, складає 100 000 грн., розмір франшизи - 1 000 грн. Апелянт також вважає, що третя особа - Страхова компанія «Європейський страховий союз» мала бути відповідачем у справі, адже повинна відповідати в межах ліміту відповідальності (а.с. 194-203).
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16 березня 2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16 березня 2020 року зі змінами «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що  13 червня 2017 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «ЄСС» з завою про виплату страхового відшкодування (а.с. 7).
В подальшому, у зв`язку з позбавленням ПрАТ «СК «ЄСС» ліцензії на право зайняття діяльністю в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 звернувся з заявою до МТСБУ. 22 грудня 2018 року МТСБУ прийняло рішення про виплату страхового відшкодування з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ та перерахувало на рахунок ОСОБА_2 6000 гривень за вказаним страховим випадком, що підтверджується матеріалами справи.
Отже, стягнення шкоди в межах страхового відшкодування відбулось з неналежного відповідача.
Оскільки, на думку суду, ПрАТ «СК «ЄСС» позбавлена ліцензії на право зайняття діяльністю в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, то відшкодувати матеріальну шкоду у даному випадку має водій транспортного засобу, винний у скоєнні ДТП - ОСОБА_1 . 
Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 2017 року водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Nissan Maximа», державний номер НОМЕР_1 , в м. Одесі на перехресті вул. Мала Арнаутська та вул. Канатна в порушення п. 8.7.3 ґ 2Правил Дорожнього Руху2, здійснив проїзд перехрестя на заборонений (жовтий) сигнал світлофора та допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , автомобілі отримали значні механічні ушкодження.
Власником автомобілю, марки «Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_2 (а.с. 4). 
Відповідно до постанови Приморського районного суду м.Одеси від 23 травня 2017 р. по справі №522/3479/17-п , ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з рішенням суду ОСОБА_1 погодився та не оскаржував його (а.с. 13).
Відповідно до Звіту №11/02-ТЗ від 18 лютого 2017 р. про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу «Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_2 , складеного експертом- оцінювачем ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 227 215,00 гривень, з них 192 692 гривні - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, та 34 522,00 гривні - втрата товарної вартості автомобіля (а.с. 9-12).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Nissan Maximа», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 була зарахована в ПрАТ «СК «ЄСС» згідно з полісом № НОМЕР_3 .
13 червня 2017 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «ЄСС» з завою про виплату страхового відшкодування (а.с. 7).
В подальшому, у зв`язку із позбавленням ПрАТ «СК «ЄСС» ліцензії на право зайняття діяльністю в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 звернувся з заявою до МТСБУ.
22 грудня 2018 року МТСБУ прийняло рішення про виплату страхового відшкодування з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ та перерахувано на рахунок ОСОБА_2 6000 гривень за вказаним страховим випадком, що підтверджується матеріалами справи.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України).
Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.
За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.
Так, підпункт 33.1.4 (до набрання чинності Законом № 3045-VI від 17 лютого 2011 року - підпункт 33.1.2) пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інститутустрахування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Такі висновки відповідають постанові Верховного Суду № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування, оскільки вважав, що саме на страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.
Позивач вказує, що звертався до страховика з листом, який містить вимогу про добровільне відшкодування збитків.
Між тим, позивач не отримував відмови у виплаті такого відшкодування, тому зазначені обставини висновків суду не спростовують.
Позивач вказує, що з 2016 року і по теперішній час ПрАТ «Європейський Страховий Союз» призупинило господарську діяльність і не здійснює регламентних виплат.
Водночас, згідно п 20.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правовоївідповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі ліквід ації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки по договорах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки, для виконання яких у страховика, який ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами МТСБУ.
Пунктом 41.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Згідно п. 51.7 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до п. 1.3 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, бюро за рахунок коштів захисту потерпілих відшкодовує шкоду, на умовах встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Встановлено, що МТСБУ розпочало врегулювання страхових випадків за зобов`язаннями ПрАТ «Європейський страховний союз». Відшкодування за невиконаними зобов`язаннями страховика відбувається згідно п. 3 Порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у ДТП шляхом врегулювання страхових випадків.
Так, рішенням Президії МТСБУ від 22 березня 2018 року затверджено граничну суму виплати потерпілим за договорами ОСЦПВ, укладеними з СК «Європейській страховний союз». Рішення про виплату прийняте відповідно до Положення про порядок виплат потерпілим за зобов`язаннями колишніх членій МТСБУ, по відношенню до яких не здійснюються процедури ліквідації (банкрутства) за рахунок залишку їх базових гарантійних внесків у фонді захисту потерпілих (ФЗП), затверджене Президією МТСБУ у лютому 2017 року. Президія МТСБУ визначила гранічні суми виплати, в межах яких МТСБУ може на першому етапі задовольнити вимоги потерпілих. Гранична сума виплати визначена у розмірі 6 000 грн. Між тим, потерпілі, чиї звернення буде задоволено частково - зможуть в подальшому звернутись до МТСБУ та отримати повну суму відшкодування після завершення процедури банкруцтва та/або ліквідації СК «Європейський страховний союз».
Однак, згідно даних, що містяться у відкритих джерелах, СК «Європейський страховний союз» не перебуває у процесі припинення.
Отже, СК «Європейський страховний союз» не звільнено від виконання обов`язку врегульовувати страхові випадки за участю своїх клієнтів та здійснювати страхові виплати потерпілим відповідно до встановленого порядку.
У цій справі позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 як страхувальника про відшкодування шкоди, в тому числі в межах суми страхового відшкодування.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61 цс 18)).
Належними відповідачами у спорах про відшкодування шкоди в межах суми страхового відшкодування є не страхувальник, а страховик, до якого ОСОБА_2 позов не пред`явив.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми матеріальної шкоди є помилковим, оскільки у цій частині вимог позов пред`явлено до неналежного відповідача, а тому рішення суду у цій частині підлягає скасуваннюі з постановленням нового про відмову у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди.
Що стосується відшкодування суми моральної шкоди, завданої позивачу, то суд обгрунтовано виходив з наступного.
Тлумачення статей 11 та 1167  ЦК України  дозволяє стверджувати, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції керувався тим, що сам по собі факт ДТП є психотравмуючою подією для людини, безумовних моральних страждань зазнає людина і при неможливості вести звичний спосіб життя через пошкодження свого майна.
Встановивши, що позивачу протиправними винними діями відповідача була заподіяна моральна шкода, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн., що, на думку суду відповідало характеру та обсягу перенесених позивачем моральних страждань.
Щодо вимог про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд зазначим наступне.
Відповідно до  статті 625 ЦК України,  боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
Аналіз положень статей 11 та 1166  ЦК України  дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди  є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування.
Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди;  2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання.
У справі, що розглядається, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір про відшкодування шкоди не укладався. Рішення суду про стягнення  з відповідача на користь позивача майнової шкоди, яке не виконувалося відповідачем, не ухвалювалося.
За таких обставин, суд дійшов вірного висновку, що, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) не настало, тому підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 трьох відсотків річних та інфляційних втрат відсутні. 
Крім того, колегія суддів доходить до висновку, що оскільки судом апеляційної інстанції постановлено судове рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, то необхідно вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Згідно з вимогами ч. ч. 1 - 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає сума судового збору за подання апеляційної скарги, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 32, 42 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2019 року - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , у якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої наслідками ДТП, що сталась 01 лютого 2017 року, суму у розмірі 221 215,00 грн.
Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2  до ОСОБА_1  (третя особа - Страхова компанія «Європейський страховий союз») про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.
В іншій частині судове рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору за подання апеляційної скарги, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 32, 42 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 30 червня 2020 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе