Постанова
Іменем України 
 
19 червня 2020 року
м. Київ
справа № 624/946/16-ц
провадження № 61-732св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - приватне підприємство «Агропрогрес»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного підприємства «Агропрогрес» на заочне рішення Сахновщинського районного суду Харківської області, у складі судді Єрьоміна О. В., від 23 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Кругової С. С., Маміної О. В., Пилипчук Н. П., від 14 листопада 2019 року.
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного підприємства «Агропрогрес» (далі - ПП «Агропрогрес») про визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,3263 га, кадастровий номер 63233155000:09:002:0006, яка розташована на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХР             № 140347, виданого Кегичівською районною державною адміністрацію Харківської області 15 березня 2004 року на підставі розпорядження Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області від 29 жовтня 2003 року № 448, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 406.
ОСОБА_1 вказав, що відповідно до даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 75668659 йому стало відомо, що належна йому земельна ділянка знаходиться в оренді у приватного підприємства «Агропрогрес» згідно договору оренди землі б/н від 10 квітня 2013 року строком дії 10 років. На підставі вказаного договору зареєстровано право оренди земельної ділянки 22 травня 2014 року, номер запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право 5751083.
Позивач стверджував, що договір оренди підписаний не ним особисто, а іншою особою.
Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки б/н від 10 квітня 2013 року, укладений між ним та ПП «Агропрогрес», зобов`язати ПП «Агропрогрес» повернути йому земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва площею 4,3263 га, кадастровий номер 6323155100:09:002:0006, яка розташована на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХР 140347, а також стягнути з ПП «Агропрогрес» на його користь судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області   від 23 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки б/н від 10 квітня           2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Агропрогрес», на підставі якого 22 травня 2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,3263 га, кадастровий номер 6323155100:09:002:0006, яка розташована на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області, номер запису про інше речове право 5751083, який внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Кегичівського районного управління юстиції Харківської області Рогача М. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 13248095 від 24 лютого 2014 року.
Зобов`язано ПП «Агропрогрес» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,3263 га, кадастровий номер 6323155100:09:002:0006, яка розташована на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХР № 140347, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією Харківської області 15 березня 2004 року на підставі розпорядження Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області № 448 від 29 жовтня 2003 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 406.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у  ОСОБА_1 було відсутнє волевиявлення на укладення договору оренди земельної ділянки, оскільки підпис у договорі оренди належить іншій особі, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, а правочин визнанню недійсним.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року апеляційну скаргу ПП «Агропрогрес» залишено без задоволення, а заочне рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року - без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог позивача, врахувавши висновок експерта, який підтверджує що позивач не підписував оспорюваний ним договір. При цьому, відповідач, заперечуючи проти висновку почеркознавчої експертизи, ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції не спростував результати судової почеркознавчої експертизи. Отримання позивачем орендної плати не спростовує факт відсутності вільного волевиявлення на укладання оспорюваного договору на умовах, що в ньому викладені.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі ПП «Агропрогрес» просить заочне рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 23 квітня          2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень статей 215, 387 ЦК України. Протягом 2004-2018 років позивач отримував орендну плату за використання підприємством спірної земельної ділянки, у тому числі і за спірним договором оренди з 2013 року, як в натуральній, та і в грошовій формі, що не оспорюється сторонами. Районним судом безпідставно відмовлено у перегляді заочного рішення, враховуючи ґрунтовні доводи відповідача. 
Судами не враховано поведінку орендаря у контексті положень цивільного законодавства щодо укладення та зміни договору. Заявник вважає, якщо орендодавець вчасно та у повному обсязі протягом тривалого періоду після укладення договору отримує орендну плату, а орендар використовує земельну ділянку за її призначенням, то слід вважати правочин вчиненим, що відповідає принципу заборони суперечливої поведінки.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
У поданому відзиві на касаційну скаргу позивач посилається на те, що доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають. Вважає, що отримання орендної плати не спростовує факт відсутності вільного волевиявлення на укладення оспорюваного договору на умовах, що в ньому викладенні.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХР № 140347, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 406, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією Харківської області 15 березня         2004 року на підставі розпорядження Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області від 29 жовтня 2003 року № 448 власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,33 га, кадастровий номер 6323155000:09:002:0006, яка розташована на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області, є ОСОБА_1 .
Згідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості від 13 грудня 2016 року № 75668659, земельна ділянка площею 4,3263 га, кадастровий номер 6323155100:09:002:0006, розташована на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області, орендодавцем якої є ОСОБА_2 , знаходиться в оренді ПП «Агропрогрес», згідно договору оренди землі № б/н від 10 квітня 2013 року строком на 10 років, на підставі якого зареєстроване право оренди вказаної земельної ділянки 22 травня 2014 року, номер запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право 5751083, внесений до Державного реєстру речових правна нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Кегичівського районного управління юстиції Харківської області Рогача М. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 13248095 від 22 травня 2014 року.
Відповідно до змісту договору оренди № б/н від 10 квітня 2013 року цей договір було укладено строком на 10 років.
Позивачем до суду першої інстанції у лютому 2017 року подано заяву про призначення судової експертизи, в якій він просив провести експертизу щодо виконання підпису у спірному договорі оренди землі.
Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 27783/27784/18-32 від 21 січня 2019 року, складеного судовими експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, підписи від імені ОСОБА_1 , які містяться у графі «Орендодавець» у рядку           « ОСОБА_1 » кожного примірника договору оренди земельної ділянки № б/н від 10 квітня 2013 року, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підписи від імені ОСОБА_1 , які містяться у графі «Земельну ділянку передав: ОСОБА_1 » у рядку «/підпис/» кожного примірника акту передачі-прийому земельної ділянки згідно з договором, у графі « Орендодавець ОСОБА_1 » кожного примірника акту визначення меж земельної ділянки в натурі виконані не            ОСОБА_1 , а іншою особою.
Позиція Верховного Суду
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                                2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», положеннями якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги)підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до частини першої статті 202 ЦК Україниправочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.
Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За правилами статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
У той же час статтею 218 ЦК України передбачено, що саме недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається (стаття 21 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, виходив із того, що укладений договір оренди підписаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, що свідчить про відсутність його волевиявлення на укладання спірного правочину на визначених у тексті цього договору умовах.
Відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація змін, припинення, набуття речового права здійснюється на підставі судового рішення про визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Отже, договір, на підставі якого проведено державну реєстрацію права, може бути визнаний судом недійсним з підстав, визначених  статтями 203, 215 ЦК України.
Встановлено, що договір оренди між ОСОБА_1 та ПП «Агропрогрес» підписано 10 квітня 2013 року, державна реєстрація права оренди відбулася 22 травня 2014 року.
Також встановлено та не спростовано відповідачем, що ОСОБА_1  особисто не підписував договір оренди земельної ділянки № б/н                          від 10 квітня 2013 року, що підтверджується висновком призначеної у справі судово-почеркознавчої експертизи № 27783/27784/18-32 від 21 січня 2019 року, повноваження на це в установленому законом порядку іншій особі не надавав, що свідчить про відсутність волі орендодавця на його укладення, а тому наявні правові підстави для визнання вказаного правочину недійсним. Протилежного відповідачем в обґрунтування своїх заперечень не доведено.
Таким чином, установивши факт відсутності волевиявлення позивача (орендодавця) на укладення оспорюваного правочину на умовах, що в ньому викладені, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову і визнання цього правочину недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України та застосування наслідків його недійсності. Застосований спосіб захисту призводить до ефективного поновлення порушених прав власника земельної ділянки.
Вказані висновки узгоджуються із висновками, висловленими Верховним Судом у постановах від 02 червня 2020 року у справі № 387/1007/17 (провадження № 61-28351св18), від 28 травня 2020 року у                                 справі № 535/352/17 (провадження № 61-38911св18), від 21 травня               2020 року у справі № 177/1948/16-ц (провадження № 61-46954св18),                    від 14 травня 2020 року у справі № 143/226/17 (провадження                           № 61-11622св18), від 06 травня 2020 року у справі № 616/422/17 (провадження № 61-43966св18), від 25 березня 2020 року                                   у справі № 704/593/17 (провадження № 61-14992св19), від 28 лютого                2020 року у справі № 624/946/16-ц (провадження № 61-732св20),                      від 11 вересня 2019 року у справі № 675/1430/17                                   (провадження № 61-9847св19), від 20 грудня 2019 року у справі № 387/553/18 (провадження № 61-3089св19), від 05 грудня 2019 року у справі № 177/1950/16-ц (провадження № 61-16253св19), що свідчить про формування сталої судової практики у подібних правовідносинах.
Зазначенні висновки Верховного Суду також узгоджуються із висновками,  висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові                          від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц                          (провадження № 14-306цс18).
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
Із урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору. Судами правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу приватного підприємства «Агропрогрес»залишити без задоволення.
Заочне рішення Сахновщинського районного суду Харківської області            від 23 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду              від 14 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді 	Є. В. Синельников   	
 	С. Ф. Хопта  	
 	В. В. Шипович