ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 р.	Справа № 520/13005/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Шевченко О.В., м. Харків) від 03.03.2020 року (повний текст рішення складено 12.03.2020 року) по справі № 520/13005/19
за позовом ОСОБА_1 
до Головного територіального управління юстиції у Харківській області
третя особа Міжрайонний відділ Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області
про визнання незаконним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ № 2696/к від 20.11.2019 р. про накладення на  неї дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що не погоджується з оскаржуваним наказом, вважає його протиправним, оскільки дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани, застосовано за відсутності правових підстав, враховуючи те, що позивач працює в органах Державної виконавчої служби з 2003 року, стаж Державної служби становить 16 років, за вказаний період роботи до дисциплінарної відповідальності не притягалася, в 2011 році оголошено подяку за зразкове виконання службових обов`язків (наказ № 2121/4 від 13.12.2011 року). Проте, вказані обставини при накладенні стягнення та винесення оскаржуваного наказу враховані не були. 
Також зазначила, що висновки дисциплінарної справи, в ході якої встановлено порушення   ОСОБА_1 вимог ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки при виконанні виконавчого листа № 644/4252/15-к від 28.03.2019 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про конфіскацію усього майна ОСОБА_2 на користь держави, не вжито заходів щодо отримання відповідної інформації в Харківському БТІ для проведення опису та арешту квартири АДРЕСА_1 з метою її подальшої реалізації та звернення стягнення на таке майно, яке належить на праві приватної власності боржнику, ОСОБА_2 , також не відповідають дійсності, тому що позивачем були вжиті заходи щодо виявлення майна боржника, що належить йому на праві власності шляхом отримання інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких право власності за боржником не зареєстровано. Щодо звернень для дотримання відповідної інформації до Харківського БТІ зазначила, що особа вважається власником об`єкта нерухомості лише коли у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно або Реєстрі прав власності на нерухоме майно міститься відповідний запис про реєстрацію права власності на це майно. Запису про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 в реєстрах не містилося. Отже, в ході виконання виконавчого листа № 644/4252/15-к від 28.03.2019 року в рамках ВП № 58767698 здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що слугувало підставою для повернення виконавчого документа стягувачу за постановою від 07.06.2019 року ВП № 58767698. Крім того, зазначила, що вказана постанова про повернення є лише проектом, не містить печатки та не тягне за собою негативних наслідків.
Позивач наголошувала на порушенні процедури проведення відносно неї дисциплінарного стягнення, оскільки під час проведення дисциплінарного провадження відповідач не забезпечив можливості надання пояснень відносно встановлених порушень. Крім того, у листопаді 2019 року позивачу оголошено догану як головному державному виконавцю міськрайонного відділу ДВС по Харківському району та місту Люботину ГТУЮ у Харківській області, яку вона займала з 12.07.2019 року. При винесенні постанови від 07.06.2019 року ВП № 58767698 про повернення виконавчого документа вона обіймала посаду головного державного виконавця міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року по справі № 520/8749/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідач та третя особа подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких наполягають на законності рішення суду першої інстанції, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Позивач підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача в судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиви на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що головним державним виконавцем міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Комар Г.В. винесено постанову від 08.04.2019 р. ВП № 58767698 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 644/4252/15-к від 28.03.2019 р., виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про конфіскацію усього майна, належного на праві власності засудженому ОСОБА_2 на користь держави (т. 2, а.с. 16).
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" постановою державного виконавця Комар Г.В. від 07.06.2019 р. ВП № 58767698 повернуто стягувачу  цей виконавчий лист, оскільки у боржника відсутнє майно, належне йому на праві власності та яке підлягає конфіскації (а.с. т. 2, а.с. 45).
Начальником відділу міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Здоровко О.І. здійснено перевірку законності виконавчого провадження ВП № 58767698 з примусового виконання виконавчого листа № 644/4252/15-к від 28.03.2019 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про конфіскацію майна ОСОБА_2 на користь держави, за результатами якої винесено постанову від 03.07.2019 року ВП № 58767698 про перевірку виконавчого провадження. 
За результатами перевірки  вказаною посадовою особою 03.07.2019 року винесено постанову, якою скасовано постанову державного виконавця Комар Г.В. від 07.06.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Визнано дії державного виконавця Комар Г.В. при виконання виконавчого листа № 644/4252/15-к від 28.03.2019 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про конфіскацію майна ОСОБА_2 на користь держави такими, що суперечать вимогам ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження". Зобов`язано державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом (т. 2, а.с. 47-50).
В постанові зазначено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . Проте, в порушення ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем Комар Г.В. не вжито заходів щодо отримання в Харківському БТІ відповідної інформації, не проведено опису та арешту квартири боржника з метою її подальшої реалізації, а навпаки вказано, що у боржника відсутнє майно та без законних підстав повернуто виконавчий лист стягувачу.
На підставі подання начальника міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області від 03.07.2019 року № 31508 ГТУЮ у Харківській області винесено наказ від 10.07.2019 року № 1570/к про ініціювання дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 107 - 112).
В період проведення дисциплінарного провадження, ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного виконавця міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області (наказ ГТУЮ у Харківській області від 11.07.2019 року № 1605/к) та призначено на рівнозначну посаду головного державного виконавця міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботину ГТУЮ у Харківській області (наказ ГТУЮ у Харківській області  від 11.07.2019 року № 1606/к) (т. 1, а.с. 171 - 172).
Так, за результатами розгляду матеріалів дисциплінарної справи стосовно головного державного виконавця міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботину ГТУЮ у Харківській області Комар Г.В. щодо неналежного виконання посадових обов`язків дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ ГТУЮ у Харківській області складено висновок від 08.11.2019 року, в якому зазначено, що державним виконавцем не вжито вичерпних заходів примусового виконання виконавчого листа, не встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , на яку ухвалою Київського районного суду м. Харкова № 640/18025/14-к від 16.10.2014 року накладено арешт (копія вказаної ухвали містилася в матеріалах виконавчого провадження), що потягло невиконання виконавчого листа та як наслідок, боржник ( ОСОБА_2 ) не поніс встановленого вироком суду покарання (т. 1, а.с. 204 - 209).
Аналізуючи матеріали дисциплінарної справи, комісія дійшла висновку, що головним державним виконавцем ОСОБА_1 вчинено дисциплінарний проступок, передбачений п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу", а саме неналежне виконання посадових обов`язків. Отже, наявні підстави для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани. 
За результатами дисциплінарного провадження дисциплінарна комісія рекомендувала начальнику ГТУЮ у Харківській області застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за вчинення нею дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу", у зв`язку з чим 11.11.2019 року внесено подання про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани.
Наказом ГТУЮ у Харківській області № 2696/к від 20.11.2019 року накладено на головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани (т. 1, а.с. 219 - 220). Підстава: подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ГТУЮ у Харківській області від 11.11.2019 року, матеріали дисциплінарної справи.
Не погоджуючись із цим наказом, позивач звернулася до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскаржуваний наказ є правомірним.
В доводах апеляційної скарги позивач по справі послалася на те, що при притягнені її до дисциплінарної відповідальності відповідачем не було з`ясовано всіх обставин справи, не встановлено наявності в її діях дисциплінарного проступку. Також, відповідачем зовсім не врахований факт, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, яка стала підставою для оголошення догани, не була процесуальним документом, оскільки була лише проектом такого документу, постанова не була затверджена та погоджена керівником та як наслідок, не була надіслана сторонам виконавчого провадження. Вказала, що суд неправомірно зробив висновок про те, що винесення в Автоматизованій системі виконавчого провадження постанови про повернення виконавчого документа стягувачу свідчить про завершення виконавчого провадження. Також зазначила, що згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що містяться в матеріалах виконавчого провадження, за боржником ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно не зареєстровано, а посилання відповідача на те, що вона не вжила заходів щодо отримання відповідної інформації з Харківського бюро технічної інвентаризації, не є дисциплінарним проступком і не є підставою для накладення дисциплінарного стягнення. Вважає, що суд першої інстанції неправомірно дійшов висновку про те, що позивач належним чином повідомлявся про засідання дисциплінарної комісії , однак на засідання комісії позивач не з`являвся, причин неприбуття не повідомляв, пропозицій щодо перенесення засідань не надавав. Також апелянт зазначила, що у зв`язку із її перебуванням на лікарняному, вона не мала можливості скористатися своїми законними правами і ознайомитись з матеріалами дисциплінарної справи, внести до неї зауваження та пропозиції. Лише, 29.11.2019 року вона була ознайомлена з матеріалами дисциплінарної справи № 24, тобто вже після винесення наказу про накладення дисциплінарного стягнення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Як передбачено ч. 1 ст. 65 Закону № 889-VIII, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VIII дисциплінарними проступками є: невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.
Частиною 1 ст. 66 Закону № 889-VIII визначено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону № 889-VIII, дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Згідно зі ст. 68 Закону № 889-VIII, дисциплінарні провадження ініціюються суб`єктом призначення. Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються): 1) на державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення з урахуванням пропозиції Комісії; 2) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.
Частинами 9-11 ст. 69 Закону № 889-VIII визначено, що дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.
Згідно з ч. ч. 1, 3, 8, 9 ст. 71 Закону № 889-VIII, з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування. Тривалість службового розслідування не може перевищувати один місяць. За потреби зазначений строк може бути продовжений суб`єктом призначення, але не більш як до двох місяців. Державний службовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються; 2) порушувати клопотання про одержання і залучення до матеріалів нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, які причетні до справи; 3) бути присутнім під час виконання відповідних заходів; 4) подавати в установленому порядку скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування. За результатами службового розслідування складається висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Приписами ч. ч. 2, 3 ст. 73 Закону № 889-VIII визначено, що дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 10) відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення; 11) висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення); 12) висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.
Згідно з ч. 1-6 ст. 74 Закону № 889-VIII, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. Дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні. Дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення. Державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.
Відповідно до ст. 76 Закону № 889-VIII, державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення. За результатами ознайомлення державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи.
Частинами 1, 2, 6, 7 ст. 77 Закону № 889-VIII, визначено, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення. Державному службовцю видається під розписку належним чином завірена копія наказу (розпорядження) про накладення на нього дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження не пізніше наступного робочого дня після прийняття відповідного рішення. У разі відмови державного службовця від одержання копії наказу (розпорядження) про накладення на нього дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження такий документ не пізніш як у триденний строк з дня прийняття рішення надсилається державному службовцеві за місцем його проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно зі ст. 78 Закону № 889-VIII, рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями категорії "А" до суду, а категорій "Б" і "В" - до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, або до суду. Скарга подається протягом 10 календарних днів після одержання державним службовцем копії наказу (розпорядження) про накладення дисциплінарного стягнення.
Судовим розглядом встановлено, що наказом ГТУЮ у Харківській області № 2696/к від 20.11.2019 року накладено на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани. Вказаний наказ виданий на підставі подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ГТУЮ у Харківській області від 11.11.2019 року та матеріалів дисциплінарної справи.
Дисциплінарне стягнення у вигляді догани на позивача накладене у зв`язку з тим, що нею, як державним виконавцем, не вжито вичерпних заходів примусового виконання виконавчого листа, не встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , на яку ухвалою Київського районного суду м. Харкова № 640/18025/14-к від 16.10.2014 року накладено арешт (копія вказаної ухвали містилася в матеріалах виконавчого провадження), що потягло невиконання виконавчого листа та як наслідок, боржник ( ОСОБА_2 ) не поніс встановленого вироком суду покарання.
З приводу наведених апелянтом доводів, колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини врегульовані, зокрема, Законами України “Про державну службу” та “Про виконавче провадження”.
Судовим розглядом встановлено, що на примусовому виконанні у державного виконавця Комар Г.В. знаходилось виконавче провадження № 58767698 про конфіскацію майна засудженого ОСОБА_2 .
Проте, при наявності в матеріалах виконавчого провадження інформації, що підтверджує право власності на нерухоме майно, зареєстроване за боржником, державним виконавцем Комар Г.В. винесена постанова від 07.06.2019 р. про повернення виконавчого документа стягувачу з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження”, яка вмотивована тим, що в ході виконання встановлено, що відповідно до довідки Орджонікідзевського районного суду м. Харкова в матеріалах кримінального провадження відсутні протокол про накладення арешту на майно боржника, опис майна чи відсутність майна, яке підлягає опису. Перевіркою встановлено, що у боржника, ОСОБА_2 , відсутнє майно, належне йому на праві власності та яке підлягає конфіскації.
В свою чергу, проаналізувавши та вивчивши матеріали дисциплінарної справи, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що головним державним виконавцем ОСОБА_1 вчинено дисциплінарний проступок, передбачений п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», а саме неналежне виконання посадових обов`язків, з огляду на що, на головного державного виконавця Комар Г.В. було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани.
Щодо доводів апелянта про те, що відповідачем не врахований факт, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, яка стала підставою для оголошення догани, не була процесуальним документом, оскільки була лише проектом такого документу, постанова не була затверджена та погоджена керівником та як наслідок, не була надіслана сторонам виконавчого провадження, колегія суддів зазначає, що ст. 13 Закону України “Про виконавче провадження” встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Вимоги до складання постанови та її обов`язкові реквізити визначені п. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за № 489/20802.
Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються сторонам виконавчого провадження.
При цьому, відповідно до п. 4 розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження (далі - Положення про АСВП), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 р. № 2432/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.08.2016 р. за № 1126/29256, постанови виконавця виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. Виготовлення постанов не в автоматизованій системі виконавчого провадження забороняється.
Судовим розглядом встановлено, що 07.06.2019 р. головним державним виконавцем Комар Г.В. за допомогою АСВП винесено постанову про повернення виконавчого документа, яка була оформлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення, з посиланням на норму закону, на підставі якого винесено постанову. Вказана постанова була підписана державним виконавцем Комар Г.В. та передана в.о. начальника відділу Звездіну В.В. для проставлення печатки органу державної виконавчої служби, як завершальної стадії оформлення постанови.
На підставі цього, колегія суддів зазначає, що приймаючи рішення про винесення постанови, підписавши її, та передавши для остаточного затвердження начальником відділу, позивач реалізувала намір завершити виконавче провадження.
Посилання апелянта на те, що постанова не була направлена сторонам та скріплена печаткою, а відповідно є не чинною та не несе негативних наслідків, не звільняє державного виконавця від відповідальності. При цьому, судом встановлено, що ця постанова не була направлена сторонам та не скріплена печаткою лише внаслідок того, що начальником було вжито заходів реагування та скасовано відповідну постанову, як незаконну.
Що стосується посилання апелянта на те, що ані матеріали виконавчого провадження, ані матеріали справи не містять документів, що встановлюють право власності на нерухоме майно, належне боржнику, колегія суддів зазначає, що відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова № 640/18025/14-к від 16.10.2014 р., що надійшла до відділу державної виконавчої служби в пакеті документів на примусове виконання вироку, суд ухвалив: накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , належну підозрюваному ОСОБА_2 на праві приватної власності, з метою забезпечення судового рішення в частині можливої конфіскації майна. Відповідно до мотивувальної частини цього рішення було зазначено, що згідно довідки Харківського бюро технічної інвентаризації № 5249 від 23.07.2014 р. право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 встановлено за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу.
Позивач вказує на те, що згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності за ОСОБА_3 не зареєстровано, проте, судовим розглядом встановлено, що серед матеріалів дисциплінарної справи містилися Інформаційні довідки, в тому числі й сформовані 08.04.2019 р. головним державним виконавцем Комар Г.В. і за змістом цих довідок у розділі “Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно” (Актуальна інформація зі спеціального розділу) міститься запис про обтяження № 7551234 відповідно до якого 03.11.2014 державним реєстратором Харківського міського управління юстиції Бондаренко О.М. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 16.10.2014 р. у справі № 640/18025/14-к.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявні відомості про обтяження квартири АДРЕСА_1 , в якій проживає та зареєстрований обвинувачений ОСОБА_2 , і яка належить йому на праві власності.
Слід зазначити, що згідно зі ст. 13 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно. Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек.
Пунктом 19 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 встановлено, що державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.
У разі відсутності відкритого на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.
Згідно з п. 21 цього Порядку у разі проведення державної реєстрації прав без відкриття розділу в Державному реєстрі прав державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення цього Реєстру до відкритого розділу або у випадках, передбачених законом, до спеціального розділу Державного реєстру прав вносить відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.
Таким чином, з огляду на відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстрованого права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , (тобто відкритого розділу на об`єкт нерухомого майна), обтяження на цю квартиру й було внесено до спеціального розділу Державного реєстру прав, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Крім того, арешт на квартиру, належну ОСОБА_2 було накладено за клопотанням слідчого в рамках кримінального правопорушення, з метою забезпечення судового рішення в частині конфіскації майна.
Вимоги до клопотань про арешт майна встановлені ч.ч. 2-5 ст. 171 КПК України. Таке звернення слідчого або прокурора, серед іншого, повинно містити: перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
До клопотання обов`язково додаються оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими воно обґрунтовано. 
Судовим розглядом встановлено, що належність на праві власності ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 підтверджено довідкою з Харківського бюро технічної інвентаризації № 5249 від 23.07.2014 р. та встановлено судом під час розгляду клопотання слідчого і враховуючи обґрунтованість, доведеність та наявність достатніх підстав, судом було задоволено таке клопотання та накладено арешт на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_3 , оскільки завданням арешту майна є саме запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Отже, з метою забезпечення конфіскації майна за вироком суду на майно ОСОБА_3 судом було накладено арешт.
Крім того, судовим розглядом встановлено, що 08.07.2019 р., після відкриття дисциплінарного провадження, державним виконавцем ОСОБА_1 було надіслано запит до КП “БТІ” з приводу наявності у ОСОБА_3 права власності, і 13.08.2019 р. до відділу ДВС надійшли копії правовстановлюючих документів та копії технічної документації на квартиру АДРЕСА_1 . Зі змісту отриманих документів вбачалося, що право власності на квартиру станом на 31.12.2012 р. зареєстровано за боржником ОСОБА_2 .
Враховуючи вищевикладене, при наявності інформації про належність на праві власності майна засудженому, позивачем винесено постанову про повернення виконавчого документу, тільки з огляду на відсутність такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, у зв`язку з чим, такі дії державного виконавця призвели до неможливості виконання вироку суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили та внаслідок цього боржник не поніс встановленого вироком суду покарання.
При цьому, колегія суддів зазначає, що відсутність запису про право власності в Державному реєстрі прав на квартиру, належну ОСОБА_3 не може слугувати підставою для висновку про відсутність взагалі права власності на цей об`єкт нерухомого майна, та не впливає на правовий статус об`єкта нерухомості. Державна реєстрація такого права не породжує право власності, а лише підтверджує право власності, яке раніше вже виникло на підставі договору.
Крім того, ч. 3 ст. 50 Закону України “Про виконавче провадження” встановлено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Таким чином, матеріалами дисциплінарної справи підтверджено, що за боржником ОСОБА_2 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, який підлягав конфіскації в дохід держави, на підставі чого комісією встановлено, що головним державним виконавцем Комар Г.В. не було вжито всіх вичерпних заходів щодо отримання відповідної інформації у Харківському бюро технічної інвентаризації та проведення опису та арешту квартири АДРЕСА_1 з метою її подальшої реалізації.
Що стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо того, що позивач належним чином повідомлявся про засідання дисциплінарної комісії, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями ст. 73 Закону України “Про державну службу” передбачено, що дисциплінарна справа, серед іншого, повинна містити пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження.
В той же час, ст. 75 Закону України “Про державну службу” встановлює, що перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.
Судовим розглядом встановлено, що впродовж дисциплінарного провадження, з метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, комісією 8 разів скеровувалися листи до державного службовця на електронну адресу відділу державної виконавчої служби де працює Комар Г.В. для отримання відповідних пояснень та запрошення на засідання дисциплінарної комісії.
Так, судовим розглядом встановлено, що всі листом від 17.07.2019 р. № 07.02-06/07.02-34/814, який направлений на електронну адресу: info@kh.dvs.gov.ua, позивачу запропоновано надати пояснення в термін до 24.07.2019 р. і 24.07.2019 р. за вх. № 18860 пояснення від ОСОБА_1 надійшли до управління. Лист від 19.09.2019 р. № 07.02-06/07.02-34/1082, який направлений на електронну адресу: info@kh.dvs.gov.ua запропоновано позивачу надати пояснення в термін до 25.09.2019 р. і 26.09.2019 р. за вх. № 24879-2019 пояснення від ОСОБА_1 надійшли до управління. Листом від 08.10.2019 р. № 07.02-06/07.02.-34/1154, який направлений на електронну адресу: info@kh.dvs.gov.ua повідомлено позивача про засідання комісії на 14 год. 09.10.2019 р., але відповідачем отримано відповідь з органу ДВС, що ОСОБА_1 перебуває у відпустці, вручити повідомлення неможливо, у зв`язку з чим, засідання було перенесено на іншу дату. Листом від 21.10.2019 р. № 07.02-06/07.02-34/1218, який направлений на електронну адресу: info@kh.dvs.gov.ua повідомлено про перенесення засідання комісії на 11 год. 23.10.2019 р., але ОСОБА_1 на засідання комісії не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Лист від 29.10.2019 р. № 07.02-06/07.02-34/1255, який направлений на електронну адресу: info@kh.dvs.gov.ua стосувався питання не надсилання запиту до КП “БТІ”, але позивачем відповіді не надано. Листом від 05.11.2019 р. № 07.02-06/07.02-34/1282, який направлений на електронну адресу: info@kh.dvs.gov.ua позивача повідомлено про засідання комісії на 11 год. 08.11.2019 р., але ОСОБА_1 на засідання комісії не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Листом від 12.11.2019 р. № 09.01-34/09.01-65/4569, який направлений на електронну адресу: info@kh.dvs.gov.ua за пропоновано позивачу надати пояснення в термін до 15.11.2019 р. і 19.11.2019 р. за вх. № 30672-2019 пояснення від ОСОБА_1 надійшли до управління.
Колегія суддів зазначає, що Законом України “Про державну службу” не передбачено обов`язкової участі державного службовця у засіданнях комісії. Водночас, не порушуючи та не обмежуючи права позивача листом від 08.10.2019 р. за вих. № 07.02-06/07.02-34/1154 ОСОБА_1 додатково проінформовано про призначення засідання комісії на 14 год. 09.10.2019 р. та запрошено прийняти участь у засіданні. Однак, на момент призначення засідання комісії, позивач знаходилась у відпустці, в зв`язку з чим, засідання перенесено на 23.10.2019 р.
Також, 29.09.2019 р. листом за вих. № 07.02-06/07.02/34/1255 головного державного виконавця Комар Г.В. додатково повідомлено про необхідність надання пояснень щодо причин не направлення запиту до Харківського міського бюро технічної інвентаризації. Відповіді надано не було. Крім того, ОСОБА_1 19.11.2019 р. надала суб`єкту призначення пояснення, які були враховані суб`єктом призначення перед прийняттям відповідного рішення.
Наведені вище обставини свідчать про те, що державному службовцю було відомо про проведення стосовно неї дисциплінарного провадження і відповідачем було забезпечено можливість надати письмові пояснення з приводу виявлених порушень під час примусового виконання рішення, які були враховані комісією та приєднані до матеріалів дисциплінарної справи, а також надано змогу особисто прийняти участь у засіданнях комісії та надати усні пояснення, а тому, твердження апелянта про те, що її право було обмежено під час здійснення дисциплінарного провадження не відповідає обставинам справи.
З приводу доводів апелянта про те, що зазначені вище листи направлялися дисциплінарною комісією на електронну пошту, тоді як лист від 06.11.2019 р. направлений рекомендованою кореспонденцією на її адресу, що думку позивача є доказом упередженого ставлення відповідача, колегія суддів зазначає, що нормативно-правовими актами, які регулюють спірні правовідносини не визначено порядок листування дисциплінарної комісії з державними службовцями. Направлення листа від 06.11.2019 р. саме засобами поштового зв`язку було обумовлено виключно тією обставиною, що в період з 06.11.2019 р. по 15.11.2019 р. позивача перебувала на лікарняному, тобто, була відсутня на робочому місці, у зв`язку з чим відповідачем було прийнято рішення про направлення зазначеного листа поштою.
Що стосується доводів апелянта про те, що у зв`язку з перебуванням її на лікарняному вона не мала можливості скористатися своїми законними правами і ознайомитись з матеріалами дисциплінарної справи, внести до неї зауваження та пропозиції, чим порушено вимоги ст. 76 Закону України “Про державну службу”, колегія суддів зазначає, що ст. 76 Закону України “Про державну службу” встановлено, що державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення. За результатами ознайомлення державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи.
Доказів того, що позивач виявляла бажання ознайомитися з матеріалами дисциплінарної справи до видання наказу від 20.11.2019 р. матеріали справи не містять, так само як і не міститься доказів того, що відповідач відмовляв позивачу в реалізації наданого їй приписами ст. 76 Закону України “Про державну службу” права.
Що стосується посилання апелянта на незаконність дій ОСОБА_4 , оскільки вона на момент здійснення дисциплінарного провадження була головою дисциплінарної комісії і на момент прийняття оскаржуваного наказу керівником органу, колегія суддів зазначає наступне.
Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.
Положеннями ст. 77 Закону України «Про державну службу» встановлено, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.
З матеріалів дисциплінарної справи вбачається, шо 11.11.2019 р. подання за результатами прийняття колегіального рішення всіма членами комісії, за підписом голови комісії Левченко І.В. було направлене на розгляд суб`єкту призначення.
Враховуючи, що на момент прийняття оскаржуваного наказу начальник Головного територіального управління юстиції у Харківській області Єгорова-Луценко Т.П. перебувала у відпустці, виконання обов`язків начальника було покладено на її заступника з питань державної реєстрації - Тимощук ОСОБА_5 .В ОСОБА_6 у період роботи з 11 по 18 листопада.
Керуючись ч. 10 ст. 69 Закону України “Про державну службу”, комісія рекомендувала в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Харківській області Тимощук О.В. застосувати до головного державного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за вчинення нею дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України “Про державну службу”.
З матеріалів справи вбачається, що подання голови дисциплінарної комісії Левченко І.В. було адресоване в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Харківській області Тимощук О.В., яка фактично його розглянула та прийняла відповідне рішення, про що свідчить її резолюція «до наказу про накладення дисциплінарного стягнення» на першому аркуші подання. 
Однак, під час підготовки проекту наказу про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 , в.о. начальника управління ОСОБА_7 звільнилася з займаної посади, що підтверджується наказом Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 18.11.2019 р. № 2654/к., а керівник ГУ ТУЮ у Харківській області Єгорова-Луценко Т.П. ще перебувала у відпустці, а тому виконання обов`язків начальника юстиції відповідно до посадових обов`язків мало б бути покладено одного з її заступників.
В свою чергу, у зв`язку з тим, що заступник начальника головного територіального управління юстиції у Харківській області з питань державної виконавчої служби Товмасян А.Е. згідно наказу ГТУЮ у Харківській області від 08.11.2019 р. № 1901/6, також знаходився у відпустці з 11 по 21 листопада 2019 року, за вказівкою (рекомендацією) Міністерства юстиції України виконання обов`язків начальника управління юстиції було покладено на першого заступника начальника Левченко І.В., як того вимагає наказ про розподіл функціональних обов`язків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.
Таким чином, підписання оскаржуваного наказу в.о. начальника Левченко І.В. обумовлено лише виключними обставинами, оскільки рішення щодо накладення дисциплінарного провадження вже було прийнято суб`єктом призначення ОСОБА_7 , а тому доводи апелянта щодо необ`єктивності та упередженості ОСОБА_4 під час здійснення дисциплінарного провадження є безпідставними та необґрунтованими.
Що стосується посилання апелянта на відсутність пояснень безпосереднього керівника Здоровка О.І., колегія суддів зазначає, що наказом Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 10.07.2019 № 1570/к ініційоване дисциплінарне провадження стосовно головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Комар Г.В.
Наказом Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 11.07.2019 р. № 1606/к ОСОБА_1 призначено на посаду головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в порядку переведення з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.
Отже, враховуючи те, що після ініціювання дисциплінарного провадження на наступний день ОСОБА_1 було призначено на посаду в порядку переведення до іншого відділу державної виконавчої служби, пояснення безпосереднього керівника не витребовувались, з огляду та те, що позиція колишнього керівника була відома дисциплінарній комісії, оскільки вона викладена у поданні від 03.07.2019 р. № 31508, а керівнику територіального органу до якого була переведена ОСОБА_1 обставини справи щодо виконання виконавчого провадження були не відомі. 
Крім того, наявність чи відсутність пояснень безпосереднього керівника ніяким чином не могло вплинути на прийняття рішення дисциплінарною комісією та в межах цих правовідносин не може свідчити про порушення відповідачем процедури накладення дисциплінарного стягнення.
Слід звернути увагу на те, що якщо Апелянт і вважає, що Відповідачем було порушено процедуру розгляду дисциплінарного провадження, з чим категорично не погоджується управління юстиції, необхідно враховувати наступне.
Верховний Суд в постанові від 22.05.2020 р. по справі № 825/2328/16 (адміністративне провадження № К/9901/23055/18) зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.  Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Верховний Суд наголосив, що у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допушених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляду у цілому на несправедливий».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18, від 11.02.2020 року (справа № 210/3268/15-а), від 20.12.2019 р. (справа № 820/3914/17), від 29.11.2019 р. (справа № 359/7194/16-а), від 24.10.2019 р. (справа № 806/1243/17) та у постанові від 10.07.2019 (справа № 804/639/18).
Враховуючи те, що позивачем не вжито всіх передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення щодо застосування дисциплінарного стягнення до позивача є правомірним. Доводи апелянта вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є  справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року по справі № 520/13005/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року по справі № 520/13005/19 – залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року по справі № 520/13005/19 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    А.М. Григоров   	

Повний текст постанови складено  13.07.2020 року