ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року	Львів	Справа № 380/2976/20 пров. № А/857/7101/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
          головуючого судді Довгополова О.М., 
          суддів  Гудима Л.Я., Святецького В.В.,
з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 03 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції – Сасевич О.М.,
час ухвалення рішення: не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Львів, 
дата складання повного тексту рішення: не зазначено,

                                                          ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі – МО України, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа), в якому просив: визнати протиправним та скасувати пункт 29 рішення МО України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.01.2020 року №9 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням такому ІІ групи інвалідності; зобов`язати МО України прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як особі з інвалідністю ІІ групи, яка настала внаслідок травми (контузії), пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до ст.16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей” та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з урахуванням проведених виплат; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, зобов`язавши МО України у місячний термін, з дня набрання законної сили рішенням суду у даній справі, подати звіт про його виконання.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 03 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення мотивоване тим, що у ОСОБА_1 відсутня одна з обов`язкових умов на призначення одноразової грошової допомоги, а саме, дотримання дворічного строку після первинного встановлення інвалідності до зміни групи інвалідності, а тому суд вважав, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на неповне з`ясування судом обставини справи та винесення  рішення з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, тому вважає, що має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, проте подав клопотання, у якому просить розглянути справу без його участі, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 у період з 09.07.2014 року по 03.12.2014 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, під час якої отримав травми, пов`язані із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою Військово-лікарської комісії про обставини травми від 17.02.2015 року, витягом з протоколу засідання ВЛК Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 29.10.2015 року №735.
05.05.2015 року ОСОБА_1 видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 .
Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки МСЕК серії 12 ААА №001849, позивачу 11.11.2015 року встановлено 25% втрати працездатності.
01.12.2016 року обласною МСЕК №3 було проведено первинний огляд позивача та за результатами огляду встановлено III групу інвалідності у зв`язку з травмою, що пов`язана з захистом Батьківщини, про що видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, у якій вказано дату чергового переогляду – 01.12.2017 року.
За результатом повторного огляду обласною МСЕК №2 з 28.11.2019 ОСОБА_1 встановлено безтерміново  II групу інвалідності у зв`язку з травмою, що пов`язана з захистом Батьківщини, про що видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №322705.
24.12.2019 року позивачу видано посвідчення особи з інвалідністю ІІ групи серії НОМЕР_2 .
У зв`язку з встановленням ОСОБА_1 II групи інвалідності у грудні 2019 року він на підставі положень Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, надавши копії документів для направлення до Міністерства оборони України.
Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийнято рішення, яке оформлене протоколом від 27.01.2020 №9, про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що згідно з пунктом 4   статті 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Вказано, що зміна групи інвалідності у ОСОБА_1 відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
Вважаючи наведене рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду.
Вирішуючи вказаний спір, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно частини першої статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” №2011-XII в редакції на час виникнення спірних правовідносин   (далі – Закон № 2011-ХІІ) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим   Законом   мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі : встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі –Порядок № 975).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Предметом спору у вказаній справі є вимога щодо вирішення питання про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності.
Правильно суд першої інстанції зауважив, що у зв`язку з частою зміною законодавства у справах цієї категорії необхідно встановити, які правові норми регулювали відносини сторін на час виникнення спору.
Приписи абзацу 3 пункту 3 Порядку №975 вказують, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Як вище встановлено, за результатом повторного огляду обласною МСЕК №2 з 28.11.2019 ОСОБА_1 встановлено безтерміново  II групу інвалідності у зв`язку з травмою, що пов`язана з захистом Батьківщини, про що видано відповідну довідку до акта огляду МСЕК.
Таким чином, до спірних відносин застосовується законодавство, що діяло станом на 28 листопада 2019 року.
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Положення пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014 року.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 06.12.2016 року №1774-VIII , який набрав чинності з 01.01.2017 року, пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: “У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги, у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється”.
З аналізу наведених норм видно, що обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону (у тому числі в редакції, що діяла на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності.
Правовідносини щодо первинного встановлення втрати працездатності виникли після набрання чинності зазначеним Законом, тому пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII   підлягає застосуванню до позивача.
Акцентується увага на тому, що на час первинного встановлення позивачу втрати працездатності (грудень 2016 року) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.
Проте, з часу первинного встановлення ступеню втрати працездатності (грудень 2016 року) до дня встановлення II групи інвалідності (листопад 2019 року) минуло понад два роки, що вказує на відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII,   дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. При цьому, причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.
Вказана правова позиція відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 21.08.2019 року при перегляді справи №806/2187/18, від 22.08.2019 року при перегляді справи №806/2180/18, від 31.10.2019 року при перегляді справи №806/815/16, від 20.02.2020 року при перегляді справи №806/714/18, від 04.03.2020 року при перегляді справи №240/5765/18 та від 12.03.2020 року при перегляді справи №280/148/19.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому колегія суддів враховує останню правову позицію Верховного Суду, яка була сформована пізніше в часі, що узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у справі №755/10947/17 (постанова від 30.01.2019 року) коли за наявності різних позицій в судовій практиці Верховного Суду з аналогічних спорів застосуванню підлягає позиція, викладена в постанові з більш пізньою датою.
Таким чином, доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, а наведені в апеляційній скарзі висновки Верховного Суду України до уваги не приймаються.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд –

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 03 червня 2020 року у справі № 380/2976/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 28.09.2020