ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«16» липня 2020 року м. Херсон

Справа № 656/506/19 
Провадження № 22-ц/819/856/20 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя – доповідач)	Воронцової Л. П.	
суддів:	Ігнатенко П. Я.,	
  	Полікарпової О. М.	
секретар	Сікора О. В.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Іванівської селищної ради Іванівського району Херсонської області на рішення Іванівського районного суду Херсонської області у складі судді Ковальчук Т. М. від 27 лютого 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 19 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Іванівської селищної ради Іванівського району Херсонської області про скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з вище зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що наказом Відділу освіти Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області № 32-к від 09 серпня 2013 року її призначено на посаду директора Іванівської гімназії з 09 серпня 2013 року.
Наказом Відділу освіти Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області № 8-к від 03 лютого 2017 року її призначено на посаду директора Іванівської гімназії (опорний заклад) освітнього округу Іванівського району Херсонської області, засновником якої є Іванівська селищна рада Іванівського району Херсонської області, з 03 лютого 2017 року. 
12 липня 2019 року Іванівською селищною радою видано розпорядження №168-ОС про звільнення її з займаної посади у зв`язку з прогулом на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 
Позивач вважала розпорядження про її звільнення незаконним, оскільки в ньому не вказано, коли нею здійснено прогули, вказано лише «доповідна записка начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту селищної ради Бондаренко К.В. від 12.07.2019 року». Вона надала відповідачу медичні документи, які підтверджують її хворобу на час відсутності на роботі, але останнім вони не були взяті до уваги та у неї не були відібрані письмові пояснення. З наказом про звільнення вона ознайомлена 12 липня 2019 року.
Зважаючи на незаконність її звільнення з посади, відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Крім того, діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона тривалий час перебуває у депресивному стані, їй важко пережити звільнення за прогул. Вказані обставини призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків, погіршився її матеріальний стан та спричинено моральні і душевні страждання.
ОСОБА_1  просила суд: визнати незаконним та скасувати розпорядження Іванівської селищної ради № 168-ОС від 12 липня 2019 року про її звільнення; поновити на посаді директора Іванівської гімназії (опорного закладу) освітнього округу Іванівського району Херсонської області; стягнути з Іванівської селищної ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з утриманням всіх обов`язкових платежів, моральну шкоду у розмірі 4 000 грн та витрати на правову допомогу.
Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 27 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до Іванівської селищної ради Іванівського району Херсонської області  про скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди – задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано розпорядження Іванівської селищної ради Херсонської області № 168-ОС від  12 липня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з 12 липня 2019 року з посади директора Іванівської гімназії (опорний заклад) освітнього округу Іванівського району Херсонської області.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Іванівської гімназії (опорний заклад) освітнього округу Іванівського району Херсонської області з 13 липня 2019 року.
Стягнуто з Іванівської селищної ради Іванівського району Херсонської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 125 656 гривень 11 копійок. Зобов`язано Іванівську селищну раду Херсонської області при виконанні судового рішення нарахувати та утримати з нарахованої суми 125 656,11 грн. податок з фізичних осіб та інші обов`язкові збори та внески.
Стягнуто з Іванівської селищної ради Іванівського району Херсонської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 гривень.
Стягнуто з Іванівської селищної ради Іванівського району Херсонської області на користь держави судовий збір в розмірі 1 448 гривень 69 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 19 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Іванівської селищної ради Іванівського району Херсонської області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 гривень.
В іншій частині заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі Іванівська сільська рада, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що звільнення позивача було здійснено селищним головою, а не селищною радою, яка не мала повноважень на звільнення останньої; на момент винесення спірного розпорядження секретар ради діяв як селищний голова на підставі ч. 2 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», тому належним відповідачем у даній справі мав би бути секретар ради, селищний голова, або виконавчий комітет ради, які до участі у розгляді справи не залучені, як належні відповідачі; моральна шкода заподіяна позивачу селищним головою, який не є працівником селищної ради, а є керівником виконавчого комітету селищної ради, тому моральна шкода не підлягає стягненню з селищної ради; причиною звільнення у розпорядженні було зазначено прогул, який мав місце 22 квітня 2019 року, однак в подальшому селищним головою було внесено зміни до спірного розпорядження та змінено підстави звільнення позивача на відсутність на робочому місці понад 4 місяці поспіль у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, тому суд першої інстанції повинен був закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки позивач звернулася до суду з позовом про оскарження розпорядження селищної ради № 168-ОС, однак такий акт ніколи не видавався; позивач ніколи не перебував з селищною радою у трудових відносинах та не отримував від неї заробітну плату; Іванівська сільська рада не є розпорядником бюджетних коштів, тому стягнення з неї на користь позивача заробітної плати суперечить положенням ст. 235 КЗпП України; суд першої інстанції поновив позивача на посаді директора Іванівської гімназії (опорний заклад) освітнього округу Іванівського району Херсонської області, однак вказана юридична особа знаходиться у стані припинення і в ній діє голова ліквідаційної комісії, а тому позивача необхідно було не поновлювати на роботі, а змінити підстави її звільнення.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представники сторін підтримали свої позиції, представники Іванівської селищної ради наполягали на задоволенні апеляційної скарги; представник позивачки вважав її безпідставною і просив залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
В судове засідання 16 липня 2020 року представники відповідача не з`явилися, однак належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи, тому колегія суддів вважає можливим справу розглянути у їх відсутність в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 22 квітня 2019 року була відсутня на робочому місці з поважних причин, оскільки перебувала на прийомі у лікаря, що підтверджується належними та допустимими доказами та в ході судового розгляду це було визнано відповідачем, тобто розпорядження відповідача № 168-ОС від 12 липня 2019 року є незаконним та підлягає скасуванню, а позивача слід поновити на роботі директором Іванівської гімназії (опорний заклад)  та стягнути на її користь з Іванівської селищної ради Херсонської області заробітну плату за весь час вимушеного прогулу; при стягненні моральної шкоди з відповідача на користь ОСОБА_1 в розмірі 1 000 грн суд врахував, що вона внаслідок звільнення втратила засоби для існування , відчувала несправедливе ставлення до неї з боку відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, наказом начальника відділу освіти Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області від 09 серпня 2013 року призначено ОСОБА_1 на посаду директора Іванівської гімназії /а. с.10-18/.
Рішенням Х сесії районної ради VІІ скликання від 16 серпня 2016 року № 140, Іванівську гімназію реорганізовано у Іванівську гімназію (опорний заклад) освітнього округу Іванівського району Херсонської області.
Наказом начальника відділу освіти Іванівської районної державної адміністрації від 03 лютого 2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду директора Іванівської гімназії (опорний заклад).
29 грудня 2017 року рішенням ІІІ сесії селищної ради VІІ скликання № 54 змінено засновника Іванівської гімназії (опорний заклад) на Іванівську селищну раду Іванівського району Херсонської області /а. с. 18, 186/.
05 липня 2018 року Іванівською селищною радою було прийнято рішення за №268 «Про створення Іванівського ліцею №1 Іванівської селищної ради Херсонської області». Даним рішенням передбачена процедура реорганізації юридичної особи – Іванівської гімназії (опорний заклад) шляхом приєднання до Іванівського ліцею №1.
Відповідно до листків непрацездатності виданих на ім`я ОСОБА_1 : серії НОМЕР_1 від 27.02.2019 року; серії НОМЕР_2 943108 від 28.02.2019 року, серії АДВ №943159 від 29.03.2019 року, серії АДЛ НОМЕР_3 768958 від 15.04.2019 року, серії АДВ №943363 від 08.05.2019 року; серії АДВ №943288 від 10.05.2019 року, серії АДВ № 943442 від 06.06.2019 року, позивач перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у періоди з 13.02. по 27.02.2019 р.; з 28.02.2019 р. по 25.03.2019 р; з 26.03.2019 р. по 12.04.2019 р.; з 15.04.2019 р. по 19.04.2019 р.; з 23.04.2019 р. по 08.05.2019 р.; з 10.05.2019 р. по 06.06.2019 р.; з 07.06.2019 р. по 11.07.2019 р. /а. с. 37-43/.
01 липня 2019 року відповідачем на адресу ОСОБА_1 за місцем проживання: в с. Веселівка, Іванівського району, Херсонської області було направлено лист з рекомендованим повідомленням про його вручення із зобов`язанням з`явитися на роботу та надати листки непрацездатності за період з 28.02 по 01.07.2019 року /а. с. 34-35/.
08 липня 2019 року позивач передала до селищної ради частину оригіналів листків непрацездатності /а. с. 36/.
За результатами опрацювання листків непрацездатності відповідачем було складено акт від 08 липня 2019 року про встановлення відсутності на робочому місці директора Іванівської гімназії (опорний заклад) ОСОБА_1 – 22 квітня 2019 року /а. с. 47/.
В судовому засіданні суду першої інстанції свідок начальник відділу освіти, культури, молоді та спорту селищної ради Бондаренко ОСОБА_2 . В. пояснила, що 12 липня 2019 року, вийшовши з лікарняного на роботу, ОСОБА_1 , у приміщенні Іванівського ліцею № 1 Іванівської селищної ради, у присутності представників селищної ради: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , пояснила, що була відсутня на роботі 22 квітня 2019 року у зв`язку з перебуванням на прийомі у лікаря-травмотолога Генічеської ЦРЛ, на підтвердження чого надала оригінал медичної довідки. Вважаючи, що надана довідка не є листом непрацездатності, було вирішено розпочати процедуру звільнення ОСОБА_1 , про що було видано розпорядження, а ОСОБА_1 запропоновано надати письмові пояснення причин відсутності на роботі та робочому місці – 22 квітня 2019 року, проте вона відмовилась, про що було складено акт про відмову від дачі письмових пояснень /а. с. 51/.
Розпорядженням Іванівської селищної ради Херсонської області № 168-ОС від 12 липня 2019 року ОСОБА_1 звільнена з займаної посади на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України - у зв`язку з прогулом без поважних причин. Підставою звільнення послугувала  доповідна записка начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту селищної ради Бондаренко К. В. від 12 липня 2019 року про встановлення факту відсутності останньої на роботі та робочому місці 22 квітня 2019 року без поважних причин /а. с. 48-50, 54/.
Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного громадянина на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до ст. 51 КЗпП, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення.
Розпорядженням селищного голови Іванівської селищної ради Херсонської області №8-ос від 20 січня 2020 року було внесено зміни до розпорядження №168-ОС від 12 липня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині визначення підстави звільнення, а саме: визначено підставою звільнення «нез`явлення на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, відповідно до п.5 ч.1 ст.40 КЗпП України» /а. с.126/.
Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1.) догана; 2.) звільнення.
Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Норми статті 149 КЗпП України вказують про обов`язок власника або уповноваженого ним органу зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення до застосування дисциплінарного стягнення.
За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
З довідки КЗ «Генічеська центральна районна лікарня» від 22 квітня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 22 квітня 2020 року була на прийомі у лікаря-травматолога ОСОБА_8 з діагнозом: постравматичний артрозо-артрит правого суглобу і їй було призначено лікування /а. с. 92/.
Даний факт було визнано представником відповідача в ході розгляду справи в суді першої інстанції, отже факт прогулу – відсутності на роботі без поважних причин ОСОБА_1 22 квітня 2019 року не знайшов свого підтвердження.
Пунктом 5 частиною першою статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що підставою звільнення може бути тільки безперервна непрацездатність більше чотирьох місяців. Сумарний облік часу відсутності працівника не допускається. Вихід на роботу хоча б на один день перериває перебіг чотиримісячного строку. Звільняти за пунктом 5 частини 1 статті 40 КЗпП України можна за умови, що у роботодавця була виробнича необхідність у такому звільненні. Роботодавець має право звільняти працівника тільки в період його хвороби, а не тоді, коли він одужав і вийшов на роботу. Не можна звільнити працівника, якщо він уже одужав і став до виконання своїх трудових обов`язків, незважаючи на те, що тимчасова непрацездатність до цього продовжувалася понад чотири місяці.
Таким чином, з 13 лютого 2019 року по 19 квітня 2019 року позивачка перебувала на лікарняному, 22 квітня 2019 року – на прийомі у лікаря-травматолога в КЗ «Генічеська ЦРЛ», що підтверджується довідкою КЗ «Генічеська ЦРЛ» і заявою лікаря Савченко А. В., а з 23 квітня 2019 року по 11 липня 2019 року включно також перебувала на лікарняному. Тобто, строк перебування  ОСОБА_1  на лікарняному переривався, крім того, позивачка була звільнена не у період непрацездатності, а 12 липня 2019 року – після одужання та виходу на роботу, тому зміни, внесені розпорядженням селищного голови Іванівської селищної ради Херсонської області № 8-ос від 20 січня 2020 року до розпорядження № 168-ОС від 12 липня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині визначення підстави звільнення: «нез`явлення на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, відповідно до п. 5 ч. 1 ст.40 КЗпП України», що дає підстави для оскарження розпорядження та поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Іванівської гімназії (опорний заклад).
Доводи апеляційної скарги Іванівської селищної ради про те, що звільнення позивача було здійснено селищним головою, а не селищною радою, яка не мала повноважень на звільнення останньої; на момент винесення спірного розпорядження секретар ради діяв як селищний голова на підставі ч. 2 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», тому належним відповідачем у даній справі мав би бути секретар ради, селищний голова, або виконавчий комітет ради, тобто справу розглянуто за участю неналежного відповідача, до уваги колегії суддів не приймаються та підлягають відхиленню з наступних підстав.
Іванівський селищний голова (в. о. голови Щастлива В. С.), видаючи розпорядження про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, діяла дійсно на підставі наданих їй повноважень відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», проте відповідно до ч. 6 ст. 42 вказаного закону, селищний голова при здійсненні своїх повноважень є підзвітним, підконтрольним і відповідальним перед територіальною громадою.
Слід дійти висновку, що оскільки відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» селищний голова є головною посадовою особою територіальної громади, тому у спірних правовідносинах він є не самостійною юридичною особою, а є посадовою особою Іванівської селищної ради, як органу місцевого самоврядування, що представляє Іванівську територіальну громаду.
Згідно із абз. 2, 3 ч. 2 ст. 25, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про освіту», засновник закладу освіти або уповноважений ним орган (особа): укладає строковий трудовий договір (контракт) з керівником закладу освіти, обраним (призначеним) у порядку, встановленому законодавством та установчими документами закладу освіти; розриває строковий трудовий договір (контракт) з керівником закладу освіти з підстав та у порядку, визначених законодавством та установчими документами закладу освіти. Керівник закладу освіти призначається засновником у порядку, визначеному законами та установчими документами, з числа претендентів, які вільно володіють державною мовою і мають вищу освіту.
Положення абз. 2, 3 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про освіту» узгоджуються з положеннями ч. 3 ст. 26 Закону України «Про загальну середню освіту».
Відповідно до пункту 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про освіту» засновником для комунальних закладів освіти є відповідна рада від імені територіальної громади.
При цьому не має юридичного значення, що звільнення здійснено на підставі розпорядження та підписано в. о. Іванівського селищного голови, оскільки цей документ вчинений на офіційному бланку Іванівської селищної ради.
Крім того, рішенням ІІІ сесії селищної ради VІІ скликання від 29 листопада 2017 року № 54 змінено засновника Іванівської гімназії (опорний заклад) на Іванівську селищну раду Іванівського району Херсонської області /а. с. 18/.
Даний факт підтверджується також статутом Іванівської гімназії (опорний заклад) освітнього округу Іванівського району Херсонської області та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Отже, належним відповідачем у даній справі є засновник Іванівської гімназії (опорний заклад) – Іванівська селищна рада Іванівського району Херсонської області.
Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції поновив позивача на посаді директора Іванівської гімназії (опорний заклад) освітнього округу Іванівського району Херсонської області, однак вказана юридична особа знаходиться у стані припинення і в ній діє голова ліквідаційної комісії, тому позивача необхідно було не поновлювати на роботі, а змінити підстави її звільнення є безпідставними та підлягають відхиленню, оскільки згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про припинення Іванівської гімназії (опорний заклад) освітнього округу Іванівського району Херсонської області – відсутні /а. с. 186 – 187/.
Доводи апеляційної скарги Іванівської селищної ради про те, що Іванівська сільська рада не є розпорядником бюджетних коштів, тому стягнення з неї на користь позивача заробітної плати суперечить положенням ст. 235 КЗпП України підлягають відхиленню з наступних підстав.
Згідно ст. 21 КЗпП, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно статуту КУ «Центр обслуговування закладів освіти, культури, фізичної культури та спорту» Іванівської селищної ради Іванівського району Херсонської області, затвердженого рішенням ІІІ сесії Іванівської селищної ради VII скликання від 22 грудня 2017 року № 38, вона хоча і є юридичною особою, однак відповідно до п. 1.1, 1.2, 2.3, 2.12, 3.5.13, 4.1 Статуту, комунальна установа створена на базі майна комунальної власності територіальної громади сіл та селища, що об`єдналися, відповідно до Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» та входять до складу Іванівської селищної ради; засновником комунальної установи є Іванівська селищна рада Іванівського району Херсонської області (далі – засновник); засновник здійснює фінансування, матеріально – технічне забезпечення, надає необхідні будівлі, інженерні комунікації, обладнання, транспортні засоби, встановлює їх статус; метою діяльності комунальної установи є забезпечення організації бухгалтерського обліку та звітності по виконанню кошторису видатків закладів освіти, культури, фізичної культури та спорту Іванівської селищної ради, які утримуються за рахунок селищного бюджету на договірних засадах; предметом діяльності комунальної установи є ведення бухгалтерського обліку фінансово-господарської діяльності закладів освіти, культури, фізичної культури і спорту на договірних засадах; комунальна установа обслуговує : Іванівську гімназію (опорний заклад) освітнього округу Іванівського району Херсонської області (смт Іванівка, вул. Таврійська, 1б); Головним розпорядником бюджетних коштів комунальної установи є Іванівська селищна рада Іванівського району Херсонської області.
Таким чином, спірні правовідносини, що склалися: між ОСОБА_1 , як працівником, і Іванівською селищною радою, як роботодавцем (засновником), тому суд правильно визначив відповідача у правовідносинах про стягнення заробітної плати.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що моральна шкода заподіяна позивачу селищним головою, який не є працівником селищної ради, а є керівником виконавчого комітету селищної ради, тому вона не підлягає стягненню з селищної ради до уваги колегії суддів не приймаються та підлягають відхиленню виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 2371 КЗпП, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Факт порушення законних трудових прав позивача – незаконність звільнення з роботи знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а наявність моральних страждань позивачки, внаслідок незаконного звільнення та принизливого оформлення підстав такого звільнення, зважаючи на посаду, яку вона обіймала, тривалості проміжку часу невизначеності її становища – сім з половиною місяців, у сукупності свідчить про факт заподіяння саме відповідачем моральної шкоди позивачці, розмір якої правильно визначено судом.
Доводи апеляційної скарги Іванівської селищної ради про те, що причиною звільнення у розпорядженні було зазначено прогул, який мав місце 22 квітня 2019 року, однак в подальшому селищним головою було внесено зміни до спірного розпорядження та змінено підстави звільнення позивача – на відсутність на робочому місці понад 4 місяці поспіль у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, тому суд першої інстанції повинен був закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки позивач звернулася до суду з позовом про оскарження розпорядження селищної ради № 168-ОС, однак такий акт ніколи не видавався, підлягають відхиленню, як безпідставні виходячи з наступного.
У постанові Верховного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 зазначено, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. 
Частиною першої статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
До прикладів відсутності предмета спору слід віднести дії сторін, чи настання обставин, якщо  між  сторонами, у зв`язку з цим, не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Відповідачем оспорюване розпорядження про звільнення ОСОБА_1 не скасовано, питання про поновлення позивача на посаді не вирішено, її трудові права не відновленні, тому вважати, що спірні питання між сторонами врегульовано і відсутній предмет спору неможливо. 
На підставі вище зазначеного, доводи апеляційної скарги Іванівської селищної ради підлягають відхиленню, рішення суду, як законне і обґрунтоване, винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права – залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Іванівської селищної ради Іванівського району Херсонської області залишити без задоволення..
Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 27 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Дата складання повного судового рішення 17 липня 2020 року.

Головуючий Л. П. Воронцова 

Судді: П. Я. Ігнатенко 

О. М. Полікарпова