Номер провадження: 22-ц/813/4704/20 
Номер справи місцевого суду: 522/4170/19
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/4170/19

Номер провадження: 22-ц/813/4704/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,
За участю секретаря судового засідання – Бикової К.А.,

учасники справи: 
- позивач – Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК»,
- відповідач –  ОСОБА_1 , 
- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – 1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, 2) Товариство з обмеженою відповідальністю « Нова – Хвиля»,

розглянувши у відкритому судовому засіданніцивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» - Матвієнка Андрія Анатолійовича до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова – Хвиля» про застосування наслідків нікчемності правочину, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» - Матвієнка Андрія Анатолійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене у складі судді Абухіна Р.Д. о 15 годині 09 хвилині 31 жовтня 2019 року, повний текст рішення складено 05 листопада 2019 року, 

встановив:

В березні 2019 року Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» - Матвієнка А.А. (далі - Банк), звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд: 1) застосувати наслідки недійсності припинення іпотеки та заборони відчуження, шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяження майна щодо майнових прав на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_1 , власник - ОСОБА_1 , які були зареєстровані згідно іпотечного договору, посвідченого 31.01.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № У-102; 2) застосувати наслідки недійсності припинення іпотеки та заборони відчуження, шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяження майна щодо майнових прав на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_2 , власник - ОСОБА_1 , які були зареєстровані згідно іпотечного договору, посвідченого 31.01.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № У-103; 3) застосувати наслідки недійсності припинення іпотеки та заборони відчуження, шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяження майна щодо майнових прав на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_3 , власник - ОСОБА_1 , які були зареєстровані згідно іпотечного договору, посвідченого 31.01.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № У-104; 4) стягнути з відповідача понесені Банком судові витрати.
Вищевказаний позов обґрунтовано тим, що 30.01.2007 року між Банком та ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений договір кредиту №102, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі - 7 983 580,80 грн. зі сплатою 19% річних та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 30.01.2017 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 31.01.2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено: іпотечний договір, посвідчений Задорожнюк В.К., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером У-104. Предметом іпотеки за договором є майнові права на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_3 ; іпотечний договір, посвідчений Задорожнюк В.К., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером У- 103. Предметом іпотеки за договором є майнові права на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_4 ; іпотечний договір, посвідчений Задорожнюк В.К., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером У- 102. Предметом іпотеки за договором є майнові права на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_1 .
Позивач зазначає, що остаточний розрахунок за договором кредиту № 102 від 30.01.2007 року на суму - 2 104 943,92 грн. був здійснений 29.12.2014 року за рахунок коштів ТОВ «Нова-Хвиля», які надійшли у безготівковій формі з поточного рахунку товариства, відкритого в АТ «Імексбанк» після дострокового зняття коштів з депозитного рахунку.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 № 50 «Про віднесення АТ «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 року № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк», згідно з яким з 27.01.2015 року у АТ «Імексбанк» було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.
З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку АТ «Імексбанк», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 84 від 23 квітня 2015 року про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк» до 26 травня 2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк».
Відповідно до постанови Правління НБУ від 21 травня 2015 року № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 травня 2015 року № 105, «Про початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «Імексбанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк».
На виконання наказу Уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Імексбанк» № 66-в від 02.03.2015 року, під час проведення перевірки правочинів, вчинених АТ «Імексбанк» за періоду протягом року, що передував даті запровадження тимчасової адміністрації, було встановлено, що протягом листопада-грудня 2014 року – січня 2015 року року був здійснений остаточний розрахунок за кредитами, наданими 9 позичальниками на суму - 19 468 664,93 грн. за рахунок коштів ТОВ «Нова-Хвиля», які надійшли з поточного рахунку товариства, відкритого у АТ «Імексбанк» після дострокового переведення коштів з депозитного рахунку.
Крім того, позивач зазначає, що ТОВ «Нова-Хвиля» є пов`язаною із Банком особою, в той час як відповідно до положень п.п. 3.1 постанови Правління НБУ № 63/БТ від 15.03.2011 року «Про внесення змін до постанови Правління НБУ від 24.11.2009 року № 698/БТ», п. 1 постанови Правління НБУ № 749/БТ від 27.11.2014 року «Про надання стабілізаційного кредиту для підтримки ліквідності», п. 2.3.6 договору про надання стабілізаційного кредиту № 60 від 25.11.2014р., п. 2 постанови Правління НБУ № 16/БТ від 15.01.2015 року «Про віднесення АТ «Імексбанк» до категорії проблемних» було встановлено заборону для АТ «Імексбанк» на проведення операцій із дострокового повернення депозитних вкладів пов`язаним із банком особам.
З посиланням на положення п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач вважає, що правочин щодо дострокового зняття депозитних коштів та правочин щодо остаточного розрахунку за 9 кредитними договорами, в тому числі за договором кредиту № 97, укладеним з фізичними особами – співробітниками банку, за рахунок коштів ТОВ «Нова-Хвиля», є нікчемними, адже дострокове розірвання депозитних договорів, укладених між АТ «Імексбанк» і ТОВ «Нова-Хвиля» надає перевагу кредитору і одночасно пов`язаній з Банком особі - ТОВ «Нова-Хвиля». Також, позивач стверджує, що після правочину щодо дострокового повернення депозитних коштів ТОВ «Нова –Хвиля» та здійснення подалі нікчемної транзакції з остаточного погашення кредитної заборгованості за договором кредиту ОСОБА_1 , на підставі нотаріальної заяви-повідомлення про припинення іпотеки та заборони відчуження, що були незаконно підписані представником АТ «Імексбанк» ОСОБА_2 , 02.05.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. було здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень майна щодо предмету договору іпотеки, а саме:
1) майнових прав на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_1 , які були зареєстровані згідно іпотечного договору, посвідченого 31.01.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № У-102;
2) майнових прав на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_4 , які були зареєстровані згідно іпотечного договору, посвідченого 31.01.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № У-103;
3) майнових прав на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_3 , які були зареєстровані згідно іпотечного договору, посвідченого 31.01.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № У-104.
В позові висловлений висновок позивача, що скасування обтяжень щодо вищезазначеного майна на підставі заяв, що підписані від імені АТ «Імексбанк» представником, що діяв на підставі довіреності, є нікчемними правочинами в силу положень ч. 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки ці дії були вчинені після запровадження у Банку тимчасової адміністрації та видання наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію АТ «Імексбанк» Северина Ю.П. від 27.01.2015 року № 11-в «Про відкликання довіреностей, повноваження посадових осіб, передачу печаток, документів, цінностей».
У зв`язку із викладеним, АТ «Імексбанк» в особі уповноваженої особи вважає, що правочини щодо проведення банківських операцій по списанню коштів із депозитного рахунку ТОВ «Нова-Хвиля», про подальше направлення коштів на погашення заборгованості в тому числі відповідача за кредитним договором, а також заяви-повідомлення про зняття іпотеки із спірного майна є нікчемними правочинами, щодо яких мають бути застосовані наслідки їх недійсності шляхом відновлення записів про іпотеку цього майна (Т. 1, а. с. 2 – 15).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2019 року у справі відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Представник позивача у судове засідання суду першої інстанції з`явився. На задоволенні вимог позову наполягав, з підстав викладених у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання суду першої інстанції не з`явився. Звернувся до суду першої інстанції з заявою, в якій просив суд відмовити у задоволенні вищенаведеного позову.
Представник ТОВ «НОВА-ХВИЛЯ» з`явилась у судове засідання суду першої інстанції, просила суд відмовити у задоволенні позову.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2019 року у задоволенні вищезазначеного позову Банку відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що всі вищевикладені обставини свідчать про той факт, що позивачем заявлено вимоги, підставою яких є посилання на нікчемність банківських транзакцій, які не є правочинами, що унеможливлює застосування наслідків їх недійсності. В будь-якому разі, пред`явлені вимоги про застосування наслідків недійсності правочину не є належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах. Наведене унеможливлює задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі. При цьому, з огляду на необґрунтованість заявлених позовних вимог, судом не вирішується питання про застосування позовної давності відповідно до поданої відповідачем заяви, оскільки позовна давність застосовується виключно у випадку доведеності факту порушеного права, на відновлення якого поданий позов, та наявності підстав для його задоволення (Т. 2, а. с. 68 - 79)
В апеляційній скарзі Банк просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2019 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції ухвалив рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт в апеляційній скарзі вказує на те, що в оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції хоч і правильно визначив стан перебування Банку в процедурі ліквідації, але зробив хибні висновки щодо наслідків запровадження вищевказаної процедури. Суд першої інстанції не надав належної оцінки, стосовно дострокового погашення заборгованості за договором кредиту № 97, з огляду на обмеження вжиті НБУ відносно Банку та проігнорував доводи письмових пояснень Фонду. Зазначає про ухвалення оскаржуваного рішення з недотриманням вимог, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі». Під час з`ясування обставин справи суд пропустив частину, що стосується дослідження доказів. Не дослідження доказів у їх сукупності, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення норм матеріального права, призвели в цілому до винесення незаконного рішення та немотивованого рішення суду, яке на думку апелянта, підлягає скасуванню.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.
У учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. 
20 червня 2020 року від представника апеллянта надійшла заява про відкладення, призначеного на 09.07.2020 року, розгляду справи.
Від ТОВ «НОВА-ХВИЛЯ» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «НОВА-ХВИЛЯ».
Від інших учасників справи заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції не надійшло.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, адже згідно сталої практики зокрема цивільного судочинства України, яка знаходить своє відображення у постановах Верховного Суду, підставою для відкладення є не відсутність представника сторони, а саме неможливість вирішити спір у судовому засіданні, тобто відкладення справи є правом, а не обов`язком суду.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо розгляду справи по суті, освідомленість її учасників про розгляд справи, наявність клопотання ТОВ «НОВА-ХВИЛЯ» про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «НОВА-ХВИЛЯ», створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, відсутність обґрунтованих посилань учасниками справи на об`єктивну неможливість здійснення процесуальних прав у зв`язку з обмеженнями, запровадженими у зв`язку з карантином, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. 
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. 
Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 202, 204, 244, 249, 599, 626 ЦК України, ст. ст. 3, 36, 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 17 Закону України «Про іпотеку») та процесуального (ст. ст. 12, 81, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.
На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
30.01.2007 року між ПАТ «Імексбанк» («Банк») та ОСОБА_1 (Позичальник) був у кладений договір кредиту № 102, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі - 7 983 580,80 грн. зі сплатою 19% річних та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 30.01.2017 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 31.01.2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено:
- іпотечний договір, посвідчений Задорожнюк В.К., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером У-104. Предметом іпотеки за договором є майнові права на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_3 ;
- іпотечний договір, посвідчений Задорожнюк В.К., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером У-103. Предметом іпотеки за договором є майнові права на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_5 ;
- іпотечний договір, посвідчений Задорожнюк В.К., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером У-102. Предметом іпотеки за договором є майнові права на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_6 13-2 АДРЕСА_7 ;
Остаточний розрахунок за договором кредиту № 102 від 30.01.2007 року на суму - 2 104 943,92 грн. був здійснений 29.12.2014 року за рахунок коштів ТОВ «Нова-Хвиля», які надійшли у безготівковій формі з «вкладного» рахунку товариства, відкритого в АТ «Імексбанк», шляхом їх списання Банком. Суд враховує, що позивачем не надано відповідного документального підтвердження, але в позові зазначене, що списання здійснене згідно розпорядження УВК банку (з пояснень представника слід розуміти як Управління внутрішнього контролю) від 29.12.2014 року.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 року № 50 «Про віднесення АТ «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 року № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк», згідно з яким з 27.01.2015 року у АТ «Імексбанк» було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.
З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку АТ «Імексбанк», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 84 від 23 квітня 2015 року про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк» до 26 травня 2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк».
Відповідно до постанови Правління НБУ від 21 травня 2015 року № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 травня 2015 року № 105, «Про початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «Імексбанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк».
У позові зазначено, що під час проведення перевірки правочинів, вчинених АТ «Імексбанк» за період протягом року, що передував даті запровадження тимчасової адміністрації, було встановлено, що протягом листопада-грудня 2014 року – січня 2015 року року був здійснений остаточний розрахунок за кредитами, наданими 9 позичальниками на суму - 19 468 664,93 грн. за рахунок коштів ТОВ «Нова-Хвиля», які надійшли з поточного рахунку товариства, відкритого у АТ «Імексбанк» після дострокового переведення коштів з депозитного рахунку. Але, як встановлене вище, повернення коштів з вкладного рахунку на поточний рахунок ТОВ «Нова –Хвиля» не відбулося, а насправді кошти були списані безпосередньо Банком.
02.02.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. було здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень майна щодо предмету договору іпотеки, а саме:
- майнових прав на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_1 , які були зареєстровані згідно іпотечного договору, посвідченого 31.01.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № У-102;
- майнових прав на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_4 , які були зареєстровані згідно іпотечного договору, посвідченого 31.01.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № У-103;
- майнових правна квартиру під будівельним номером АДРЕСА_3 , які були зареєстровані згідно іпотечного договору, посвідченого 31.01.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № У-104;
Зазначене припинення обтяжень по іпотекам, оформлене після фактичного дострокового припинення договору банківського вкладу та здійснення транзакції шляхом списання коштів з вкладного рахунку ТОВ «Нова –Хвиля», що підтверджене випискою по операції, з остаточним погашенням кредитної заборгованості за договором кредиту ОСОБА_1 на підставі нотаріальної заяви-повідомлення про припинення іпотеки та заборони відчуження, що були підписані представником АТ «Імексбанк» Травкіним О.Г..
Між сторонами по справі виникли правовідносини з кредитного договору щодо здійснення банківських транзакцій з погашення кредитної заборгованості та з іпотечного договору.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі ст. 202 ЦК Україниправочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В свою чергу, положеннями ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що розрахунковими банківськими операціями є рух грошей на банківських рахунках, здійснюваний згідно з розпорядженнями клієнтів або в результаті дій, які в рамках закону призвели до зміни права власності на активи.
Отже, за своєю правовою природою перерахування грошових коштів з рахунку на рахунок не є правочином в розумінні вищезазначених правових норм, а є банківськими операціями, які не можуть бути визнані нікчемними.
Проведення банківських операцій є результатом правочинів цивільно-правових угод, які в даному випадку позивачем не оспорюються та є дійсними в силу правової презумпції, закріпленої в ст. 204 ЦК України.
Таким чином, правочини щодо проведення банківських операцій по примусовому списанню банком (в порядку договірного списання) коштів із вкладного (депозитного) рахунку ТОВ «Нова-Хвиля» та направлення таких коштів на погашення заборгованості, в тому числі, на борговий рахунок відповідача за кредитним договором, не можуть бути визнані судом нікчемними.
Правова позиція із приводу того, що банківська операція по перерахуванню грошових коштів не є правочином, а тому не може бути визнана недійсною (нікчемною), висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року по справі № 755/7957/16-ц.
Апеляційний суд погоджується з вказаним вище висновком, викладеним в оскаржуваному рішенні про неможливість визнання нечинними банківських операцій по примусовому списанню банком (в порядку договірного списання) коштів із вкладного (депозитного) рахунку ТОВ «Нова-Хвиля» та направлення таких коштів на погашення заборгованості, в тому числі, на борговий рахунок відповідача за кредитним договором.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).
Пункт 3 ст. 36 Закону «Про банки і банківську діяльність» визначає, що правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.
Статтею 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку».
В матеріалах справи наявна копія довіреності від 13.03.2014 року на ОСОБА_2 , долучена до позовної заяви, з якої вбачається її нотаріальне посвідчення, вчинене ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та реєстрація у реєстрі за № 1669. На підставі вказаної довіреності діяв ОСОБА_2 при поданні та оформленні нотаріально посвідченої заяви щодо припинення іпотеки відносно спірного майна від 30.01.2015 року (Т. 1, а. с. 59 – 60 зворотна сторона). Зі змісту вказаної заяви вбачається, що нотаріусом при оформленні цієї заяви, на підставі зазначеної довіреності, особу ОСОБА_2 встановлено та повноваження перевірені. У зв`язку з чим, судом встановлено, що на час оформлення заяви в реєстрі довіреностей не було даних про скасування вказаної довіреності у передбаченому законом порядку.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Також згідно з ч. 1 ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення.
При цьому, закон зобов`язує особу, яка видала довіреність і згодом скасувала її, негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність (ч. 2 ст. 249 ЦК України).
Частиною 3 ст. 249 ЦК України передбачено, що права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.
Частиною 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Аналогічні положення містяться в ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
Апеляційний суд звертає увагу на відсутність доказів того, що ОСОБА_1 знала, що дія довіреності припинилася.
У ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється.
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що кредитні зобов`язання, які забезпечені іпотекою, виконано. Отже, іпотека у даному випадку є такою, яка не має наслідком виконання функцій передбачених інститутом іпотеки.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених по справі обставин, не мають наслідком задоволення скарги, а отже на увагу суду не заслуговують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає,що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Уповноваженої особи Фонду банку - ОСОБА_4 у суду апеляційної інстанції відсутні.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження вищевказаних судових рішень зазначені в ч. 2 ст. 389 ЦПК України. 
Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» - Матвієнка Андрія Анатолійовича - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 липня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе