КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
02 липня 2020 року                                                                        м. Київ
 
Унікальний номер справи № 361/1580/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9191/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,
     суддів - Ратнікової В.М., Пікуль А.А.,
за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року, постановлену під головуванням судді Радзівіл А.Г., по справі за заявою ОСОБА_1 про компенсацію судових витрат по справі за позовом Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, водопостачання та водовідведення, обслуговування внутрішньо будинкових систем, -
 
в с т а н о в и в :
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила зобов`язати Комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» компенсувати їй судові витрати.
В обґрунтування вимог зазначала, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2020 року позовну заяву Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» було залишено без розгляду, тому відповідно до ст. 142 ЦПК України відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Зазначала, що з позивача підлягають стягненню понесені нею витрати на правничу допомогу (а.с. 145-147).
У відзиві на заяву про компенсацію судових витрат директор Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» - Краснощок О. зазначила, що заявлені вимоги є неспівмірними з ціною позову, а заява подана з порушенням чинного законодавства. Звертала увагу на те, що 21 квітня 2020 року ОСОБА_1 була присутня у судовому засіданні, проте, заява подана лише 06 травня 2020 року. Крім того, сума судових витрат є неспівмірною, оскільки позивач просив стягнути з ОСОБА_1 11 514,97 грн. заборгованості, а заявлена компенсація судових витрат становить 7 690,00 грн., тобто 67 % від загальної суми боргу, тому просила відмовити у задоволенні заяви (а.с. 172-173).
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про компенсацію судових витрат у цивільній справі за позовом Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, водопостачання та водовідведення, обслуговування внутрішньо будинкових систем  залишено без задоволення (а.с. 179-182).
Не погодившись з ухвалою міськрайонного суду, 02 червня 2020 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову про задоволення заяви про компенсацію судових витрат (а.с. 190-194).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що у зв`язку з тим, що позивач подав необґрунтований позов з явно завищеними позовними вимогами, вона була змушена звернутися за професійною правничою допомогою для свого захисту. У результаті необґрунтованих дій позивача, позов залишився без розгляду. Вважає, що позивач діяв недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов з явно завищеними вимогами.
Директор Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» - Краснощок О. подала відзив в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін (а.с. 223-237).
 
Особи, якіберуть участьу справідо судуне прибули,про часта місцерозгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Апелянт ОСОБА_1 була сповіщена телефонограмою, що забезпечує фіксацію такого повідомлення, подала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість в інших справах, проте доказів наявності поважних причин неявки до суду не надала. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 сповіщені повідомленням ОСОБА_1 , які за довідками органу реєстрації зареєстровані за одним місцем проживання. Представник позивача Краснощок О. подала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності (а.с. 30-33, 203-225).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).
Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, водопостачання та водовідведення, обслуговування внутрішньо будинкових систем (а.с. 2-4).
Позивач просив безпосередньо з ОСОБА_1 стягнути заборгованість за отриману послугу з централізованого опалення за період з 01 листопада 2014 року по 01 січня 2019 року в сумі 6 901,19 грн., за послугу з централізованого постачання гарячої води за період з 01 грудня 2014 року по 01 січня 2019 року у сумі 1 978,34 грн., за послугу з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 грудня 2017 року по 01 січня 2019 року у сумі 1 959,92 грн., за послугу з обслуговування внутрішньо будинкових систем а період з 01 квітня 2013 року по 01 січня 2019 року в сумі 675,52 грн., що разом становить суму заборгованості у розмірі 11 514,97 грн.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2020 року позовну заяву Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, водопостачання та водовідведення, обслуговування внутрішньобудинкових систем залишено без розгляду (а.с. 140-141).
Ухвалу мотивовано тим, що справа була призначена в судове засідання на 24 січня 2020 року, та в зв`язку з неявкою представника позивача до суду розгляд справи був відкладений на 21 квітня 2020 року. На вказані дати проведення судових засідань представник позивача не з`явився. Будь-яких заяв про не можливість бути присутнім в судовому засіданні або про розгляд справи у його відсутності позивач не подав.
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у зв`язку із повторною неявкою в судове засідання позивача суд залишив позов без розгляду.
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила зобов`язати Комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» компенсувати їй судові витрати на правничу допомогу у зв`язку з залишенням позову без розгляду (а.с. 145-147).
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про компенсацію судових витрат у цивільній справі за позовом Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, водопостачання та водовідведення, обслуговування внутрішньо будинкових систем  залишено без задоволення (а.с. 179-182).
Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про компенсацію судових витрат суд першої інстанції виходив з відсутності доказів, які б свідчили про зловживання стороною позивача чи його представником процесуальними правами, або що спір виник внаслідок неправильних дій сторони позивача.
Колегія суддів погодилась з таким висновком суду виходячи з наступного.
 
Відповідно до норм п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщоналежним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Аналіз зазначених норм вказує на те, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.
За змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень частини 1, 2 ст. 134 ЦПК України,  разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачкою ОСОБА_1 або її представником положень частин 1 ст. 134 ЦПК України, зокрема, додання до відзиву попереднього розрахунку суми судових витрат.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Тобто відповідач має право стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, якщо позов залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Чинне законодавство не містить визначення поняття «необґрунтовані дії позивача».
Тому для розуміння вказаного поняття слід виходити з дозволених меж реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового процесу.
Так, згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з вимогами про компенсацію судових витрат у зв`язку з залишенням позову без розгляду відповідач ОСОБА_1 у заяві лише посилалася на ч. 5 та ч. 6 ст. 142, ст. 133, ст. 137 ЦПК України, проте, не навела аргументи у чому саме полягають необґрунтовані дії позивача.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необґрунтованості дій позивача колегія суддів відхилила з огляду на те, що сам по собі факт звернення позивача із зазначеним позовом не можу бути визнаний необґрунтованими діями.
При цьому, за протоколом судового засідання від 21 квітня 2020 року відповідачка ОСОБА_1 була присутня в судовому засіданні проте не заявляла про наявність попереднього розрахунку і компенсацію судових витрат за рахунок позивача (а.с. 138). 
Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат у зв`язку з недоведеністю необґрунтованості дій позивача при розгляді справи.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог норм процесуального  права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування оскаржуваної ухвали, і висновків суду не спростовують, тому в задоволенні скарги слід відмовити на підставі ст. 375 ЦПК України.
 
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Дата складання повного судового рішення - 02 липня 2020 року.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець
 
                                                                                                            В.М. Ратнікова
 
                                                                                                           А.А. Пікуль