ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/671/20 Справа № 932/3561/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сліщенко Ю. Г. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 червня 2020 року                                                                м. Дніпро
Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Токарєва В.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого у АДРЕСА_1 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
       Постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
       При обставинах встановлених місцевим судом ОСОБА_1 визнано винним за те, що 17.03.2020 року, у м. Дніпро, на перехресті вул. Січеславська Набережна та вул. Володимира Мономаха, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Citroen c4 Picasso, д.н.з НОМЕР_1 , перед початком руху не впевнившись в безпечному та безперешкодному русі для інших учасників дорожнього руху здійснив зіткнення з автомобілем марки Opel Combo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдані матеріальні збитки. Таким чином було порушено п.10.1 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП. 

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.
       В апеляційній скарзі адвокат Токарєв В.В. в інтересах ОСОБА_1 просить постанову районного суду скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
       Свої вимоги апелянт мотивує тим, що рішення суду незаконне та необґрунтоване, винесене з порушенням норм процесуального права, а викладені в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи.
       Стосовно пропущеного строку вказує на те, що постанову суду першої інстанції він отримав лише 07 травня 2020 року про що свідчить його розписка тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин. 
       Зазначає, що на місці ДТП 17.03.2020 року поліцейськими УПП в Дніпропетровській області не було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно іншого водія учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 за очевидними та обгрунтованими ознаками адміністративного правопорушення в його діях, відповідальність за вчинення якого передбачено ст. 124 КУпАП
       Вважає, що поліцейські під час з`ясування обставин ДТП та встановлення винних осіб безпосередньо на місці ДТП об`єктивно не мали на руках відеозаписи з камер спостереження, які розташовані безпосередньо на місці ДТП, що призвело до необгрунтованого та безпідставного складення поліцейськими протоколу про вчинення адміністративного правопорушення щодо мене.
       Однак, відразу ж після ДТП ОСОБА_1 за власною ініціативою отримав офіційний відеозапис з камер системи Ситуаційного відеоспостереження (м. Дніпро) та разом із письмовою заявою надав цифровий носій інформації ( флеш накопичувач даних) з відеозаписом зафіксованих обставин ДТП безпосередньо до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області. В заяві просив провести більш детальне розслідування обставин ДТП та встановити дійсно винних в ДТП осіб. Однак, протокол про адміністративне правопорушення стосовно іншого водія ОСОБА_2 , в тому числі за наявності зазначеного вище додаткового доказу - складено працівниками патрульної поліції не було. Однак, зазначений цифровий носій разом із його письмовою заявою (зареєстрована 19.03.2020 року № М-86) працівниками патрульної поліції було долучено до адміністративного матеріалу, складеного щодо нього 17.03.2020 року, та направлено в суд для розгляду по суті.
       Суд першої інстанції його доводи та докази на їх підтвердження до уваги не прийняв та ухвалив незаконне рішення в цій адміністративній справі, яке ним оскаржується.
       Звертає увагу на те, що обставини ДТП, зафіксовані поліцейськими 17.03.2020 року безпосередньо на місці ДТП (схема ДТП від 17.03.2020 року, пояснення водія ОСОБА_1 та пояснення водія ОСОБА_2 , на підставі яких і було складено зазначений протокол серії ДПР18 № 343307) та додаткового доказу - відеозапису обставин ДТП (надані ним) беззаперечно свідчать про те, що саме водієм ОСОБА_2 були допущені порушення ПДР України, в результаті яких автомобілям було спричинено механічні пошкодження.
       Також зазначає, що працівник поліції з невідомих причин не зазначив у протоколі про порушення ним п. 8.7.3 ПДР. 

Позиція учасників апеляційного перегляду.
       В судовому засіданні ОСОБА_1 та діючий в його інтересах адвокат Токарєв В.В. апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати і провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.
       Потерпілий ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
       Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
       Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
       Враховуючи те, що ОСОБА_1 копію постанови суду першої інстанції отримав лише 07 травня 2020 року, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя приходжу до висновку про поважність причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та, вважаю за необхідне задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.
       Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
       Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані.
       Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи.
       Окрім того вина ОСОБА_1 підтверджується: 
       - протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 343307 від 17.03.2020 року;
       - схемою місця ДТП від 17.03.2020 року та фототаблицею до неї, в якій зафіксовані ділянка дороги на якій відбулися події, пошкодження та місце зіткнення транспортних засобів та фототаблицею до неї; 
       - письмовими поясненнями особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 ;
       - відеозаписом з обставинами ДТП, з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 , почав свій рух на забороняючий сигнал світлофора, в результаті чого останнім було порушено ПДР, і як наслідком стало виникнення ДТП. 
       Перевіряючи протокол про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що він складений з дотриманням статтей 254-256 КУпАП та Інструкції від 06 листопада 2015 року № 1376, в ньому були зазначені дані про особу, стосовно якої він складався, ОСОБА_1 роз`яснили права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, протокол був підписаний без будь-яких зауважень, тому доводи ОСОБА_1 про неналежність протоколу є необґрунтованими.
       Доводи апелянта про те, що саме водій ОСОБА_2 винний у скоєному правопорушенні апеляційний суд не приймає, оскільки вина ОСОБА_1 у скоєному правопорушенні повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться в матеріалах справи в розумінні ст. 251, 252 КУпАП.
       Окрім цього, на переконання апеляційного суду водій ОСОБА_1 не дотримався і п. 10.1 ПДР України в якому зазначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. 
       Не заслуговують на увагу і доводи апелянта стосовно того, що працівниками поліції не було складено адміністративний протокол щодо ОСОБА_2 , оскільки це не стосується розгляду даної апеляційної скарги. Крім цього, в даному випадку справа розглядається в рамках пред`явленого обвинувачення, а саме ОСОБА_3 .
       Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що водій ОСОБА_1 рухався на зелений сигнал світлофора з огляду на таке.
       Відповідно до п. 16.9 ПДР під час руху в напрямку стрілки зеленого кольору на таблиці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора із вертикальним розташуванням сигналів, водій повинен зайняти крайню праву (ліву) смугу руху та дати дорогу транспортним засобам і пішоходам, що рухаються з інших напрямків.
       Натомість з фототаблиці вбачається, що водій ОСОБА_1 перебуває посередині між смугою, яка передбачає рух транспортних засобів вперед по вул. Січеславська Набережна та смугою, що передбачає поворот ліворуч, тобто перешкоджав проїзду транспортних засобів, які здійснюють поворот ліворуч на вул. Володимира Мономаха, що не спростовує і сам ОСОБА_1 , який підтвердив даний факт у судовому засіданні.
       Доводи апелянта про те, що працівники поліції не зазначили в протоколі порушення водієм ОСОБА_1 п. 8.7.3 ПДР є неспроможними, оскільки це не спростовує винність останнього у вчиненні інкримінованого правопорушення.
       Суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1  у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.  
       Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
       Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
       У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
       Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.
       Місцевий суд наклав стягнення у межах санкції ст 124 КУпАП та в трьох місячний строк з дня вчинення правопорушення, тому підстав для закриття провадження на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у апеляційного суду не має.
       Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Справу судом першої інстанції розглянуто із дотриманням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП.
       За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.
       Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:
               
       Поновити адвокату Токарєву В.В. в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2020 року. 
       Апеляційну скаргу адвоката Токарєва В.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2020 року - залишити без задоволення.
       Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2020 року - залишити без змін.
       
       Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду                                                          Г.П. Слоквенко