ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 758/218/17                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів           Василенка Я. М., Шурка О. І.,
 за участю секретаря   Кірієнко Н.Є.,
                                                            
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.05.2019, - 

                                                  В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся з позовом до суду у якому просив визнати протиправними дії Центрального об`єднаного Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії державного службовця в розмірі 80 відсотків від розміру заробітної плати, з урахуванням у складі заробітної плати для обчислення пенсії матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати за 24 календарні місяці роботи з урахуванням раніше проведеної індексації пенсійних виплат, починаючи з 30.06.2016 року.
Просив зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця, призначеної йому у розмірі 80 відсотків від заробітної плати, з урахуванням у складі заробітної плати для обчислення пенсії матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових витань та індексації заробітної плати за 24 календарні місяці з урахуванням раніше проведеної індексації пенсійних виплат, починаючи з 30.06.2016 року.
В обґрунтування позову посилається на те, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відносяться до складу заробітної плати, з розміру якої обчислюється пенсія. 
Постановою Подільського районного суду м. Києва від 06.07.2017 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії - відмовлено.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а постанову Подільського районного суду м. Києва від 06.07.2017 року - без змін.
Постановою Верховного Суду від 17.10.2018 вищевказані рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.05.2019 позовні вимоги задоволено частково.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Позивачка будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилася.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності позивачки.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи убачається, що позивачка 26.12.2016 звернулася до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою, в якій просила здійснити їй перерахунок пенсії, з урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення з проведенням індексації виплат та  посадового окладу у сумі 4997,00 грн., надбавки за ранг у сумі 500,00 грн., надбавки за вислугу років за стаж державної служби 10 років у розмірі 30 % посадового окладу у сумі 1499,10 грн.
Також позивачем було надано довідку №45 від 26.03.2010 року про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».
Листом Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №907/08 від 06.01.2017 позивачу у включенні в обрахунок заробітної плати для обчислення пенсії на дату призначення пенсії згідно Закону сум матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань та індексації було відмовлено у зв`язку з відсутністю законних підстав, оскільки дані доплати не передбачені ст. 33 Закону у редакції чинні на дату призначення пенсії та Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року №865 (втратила чинність на підставі Постанови КМУ від 14.09.2016 року №622), як складові заробітної плати державного службовця.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, Позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення в частині позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах вимоги позивача мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, адже суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та суми індексації заробітної плати, на які нараховані внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, мають враховуватись при обчисленні розміру пенсії державного службовця.
Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи. Вказує, що Законом України від 02 березня 2015 року № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися відповідно до Закону № 3723-ХІІ. Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» скасовано пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії». На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» постанова Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 втратила чинність.
Також, Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 № 889-УІІІ, який набрав чинність з 01 травня 2016 року, передбачено проведення перерахунків раніше призначених пенсій державним службовцям. З набранням чинності Закон № 889-УІІІ, стаття 37-1 Закону № 3723-ХІІ втратила чинність за виключенням статті 37, щодо призначення пенсій окремим категоріям осіб. Відповідно до статті 90 Закону № 889-УІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється з нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до   ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року, у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначення пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.
Згідно із ч. 2   ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року,   перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.
Таким чином, з наведених положень вбачається, що призначення державному службовцю пенсії та її перерахунок здійснюється з сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» 24.03.1995 року №108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Згідно положень ч. 2 ст. 33 Закону №3723-XII заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.
Враховуючи вищевикладене, суми індексації заробітної плати, матеріальні допомоги та допомога для вирішення соціально-побутових питань входять до системи оплати праці державного службовця.
Крім того, ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.
Відповідно до ч. 1 ст. 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із зазначеним Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
За змістом наведених норм, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.
Таким чином, перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З довідки №45 від 26.03.2010 року про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» вбачається, що позивачу виплачувалася індексація заробітної плати, на яку було нараховано страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
На матеріальну допомогу на оздоровлення за 2008-10 роки нараховано страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відтак, вказані суми мають враховуватись при обчисленні розміру пенсії державного службовця.
Разом з тим, на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не нараховувались, тому вони не враховуються при обчисленні пенсії.
Враховуючи наведене вище та доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову. 
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.05.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії  - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2020 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко 

                                                                                                    О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 27.07.2020