УХВАЛА

09 вересня 2020 року 
Київ
справа №826/6220/15
адміністративне провадження №К/9901/14565/20
Суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюк А.Г., розглянувши клопотання Прокуратури міста Києва про зупинення виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 січня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року відкрито провадження за касаційною скаргою Прокуратури міста Києва на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 січня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення вимушеного прогулу.
Скаржником разом з касаційною скаргою подано клопотання про зупинення виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 січня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року.
У клопотанні наведені мотиви з приводу того, що стягнення середнього заробітку з Прокуратури міста Києва до винесення остаточного рішення у справі судом касаційної інстанції може призвести до передвчасного списання значної суми коштів.
Заявник вважає, що за таких обставин виконання оскаржуваних рішень до ухвалення законного рішення з врахуванням усіх доказів, аргументів та встановлення істинних обставин справи призведе до необґрунтованої шкоди як його діяльності, так і можливості громадян реалізовувати конституційне право на ефективне і доступне медичне обслуговування. 
Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року було надано десятиденний строк з моменту отримання копії даної ухвали для подання сторонами своїх міркувань та заперечень щодо поданого Прокуратурою міста Києва клопотання про зупинення виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 січня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року.
Сторонами своїх міркувань та заперечень, щодо поданого клопотання до суду не подано.
Проаналізувавши вказане клопотання Прокуратури міста Києва, суд дійшов висновку про його необґрунтованість, з огляду на таке.
Згідно з частиною другою статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Приписами частини першої статті 375 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскаржуваного судового рішення або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 340 КАС України суддя-доповідач в порядку підготовки справи до касаційного розгляду вирішує питання про зупинення виконання судових рішень, які оскаржуються.
Частиною третьою статті 372 КАС України встановлено, що виконання судового рішення може бути зупинене у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною п`ятою статті 372 КАС України процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Згідно зі статтею 370 КАС України та статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
У зв`язку з цим, сподівання та припущення заявника стосовно результатів касаційного розгляду справи не можуть бути безумовною підставою для зупинення виконання судового рішення, що набрало законної сили.
Верховний Суд також виходить з того, що для зупинення виконання судових рішень, яке допускається як винятковий захід, повинні бути поважні причини. Відповідна заява повинна бути мотивована, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені належними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Таке зупинення не повинно порушувати балансу інтересів сторін, а також не порушувати прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.
Заявник повинен навести обґрунтування відповідної вимоги та довести, що захист його прав та інтересів стане об`єктивно неможливим без вжиття таких заходів; для відновлення порушених прав необхідно буде докласти надмірних зусиль та/або витрат; існуватимуть перешкоди для застосування або буде неможливим застосування передбаченого статтями 380 та 381 КАС України механізму повороту виконання судового рішення.
Суд враховує, що розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Hornsby v. Greece» (№ 18357/91 п. 40), «Деркач та Палек проти України» (№ 34297/02 та № 39574/02, п. 18): право на суд, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок ("Immobiliare Saffi v. Italy" № 22774/93 п. 74).
Отже, для зупинення виконання судових рішень, яке допускається як виняток, повинні бути вагомі причини. Сподівання і припущення скаржника на певні результати касаційного розгляду справи не можуть бути підставою для зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Це правило стосується, в тому числі й обставин, якими сторона обґрунтовує клопотання про зупинення виконання судових рішень на стадії касаційного провадження.
З аналізу клопотання та заперечень, переконливих доводів та підстав для зупинення виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 січня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року не вбачається.
Керуючись ст. 329 - 332, 334, 335, 338, 340, 372, 375 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання Прокуратури міста Києва про зупинення виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 січня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення вимушеного прогулу.
Копію ухвали направити учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя:                                                                                           А.Г. Загороднюк