ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 р. 	Справа № 520/4575/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: Рєзнікової С.С. ,  Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2020, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, повний текст складено 27.04.2020 по справі № 520/4575/2020 за позовом             ОСОБА_1 до            Комунального закладу охорони здоров`я Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи                    
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі – ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати Обласне бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації провести експертизу за постановою слідчих Холодногірського ВП ГУ НП у Харківській області та відповісти на питання слідчих щодо визначення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень по с № 12016220510004405 від 14.12.2016.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 позовну заяву ОСОБА_1  до Комунального закладу охорони здоров`я Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи   про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що ухвала, що оскаржується не відповідає вимогам ст. 55 Конституції України, якою гарантується право на оскарження в суді бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.
Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження  в межах доводів апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки адміністративний позов не оформлено у відповідності до вимог ст. 160 КАС України. 
В ухвалі зазначено, що для усунення вказаних недоліків позивачу необхідно надати до суду докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги з примірником для відповідача.
24.04.2020 від позивача через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій зазначив, що на виконання вимог ухвали суду від 13.04.2020 повідомляє про те, що ним надані до суду усі наявні докази, на яких ґрунтуються позовні вимоги у відповідності до ст.161 КАС України. Також позивачем з заявою про усунення недоліків надано примірник заяви про усунення недоліків для відповідача.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 27.04.2020 ОСОБА_1 не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 13.04.2020 та не усунуто зазначені в ухвалі недоліки. Суд першої інстанції виснував, що долучених до позовної заяви документів: копія позовної заяви для відповідача, копія паспорту та ідентифікаційного коду, копія пенсійного посвідчення недостатньо. Жодних доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, позивачем до суду не надано, а тому відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява має бути повернута позивачеві.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції помилково зробив висновок про поширення  на спірні правовідносини юрисдикції адміністративного суду. 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб саме у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням владно-управлінських дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.
Разом з тим, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
При визначенні юрисдикційності спору суд повинен враховувати зміст (суть) спірних правовідносин. При вирішенні питання щодо компетенції суду слід врахувати критерій суб`єктного складу спірних правовідносин, одним з яких є участь суб`єкта владних повноважень, визначити характер правовідносин, із яких виник спір, і кінцеву мету пред`явлення позову.
При визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 по справі 815/1121/17, Верховного Суду від 27.02.2020 по справі №442/5271/17, від 29.04.2020 по справі №826/13381/15.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 фактично не погоджується з висновками експертиз, проведених Обласним бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації в межах кримінального провадження № 12016220510004405 від 14.12.2016.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч. 1 ст. 1 КПК України).
Завданнями кримінального провадження відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
П.п. 10, 19 ч. 1 ст. 3 КПК України встановлено, що кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність; сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.
Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України учасником кримінального провадження є, зокрема експерт.
Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених ст.244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 244 КПК України сторона захисту має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про проведення експертизи у разі, якщо для вирішення питань, що мають істотне значення для кримінального провадження, необхідне залучення експерта, проте сторона обвинувачення не залучила його або для вирішення залученим стороною обвинувачення експертом поставлені запитання, що не дозволяють дати повний та належний висновок з питань, для з`ясування яких необхідне проведення експертизи, або існують достатні підстави вважати, що залучений стороною обвинувачення експерт внаслідок відсутності у нього необхідних знань, упередженості чи з інших причин надасть або надав неповний чи неправильний висновок.
Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України, зокрема, висновки експертів є процесуальними джерелами доказів.
Колегія суддів зазначає, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних та інших справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 30.01.2020 по справі № 826/5968/17.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що Обласне бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації  під час вчинення дій щодо проведення експертиз в межах кримінального провадження не здійснює публічно-владні управлінські функції, а отже, оскарження таких дій має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.
Доводи апелянта щодо обмеження його права в доступі до суду колегія суддів вважає помилковими, оскільки ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до належного суду в порядку кримінального судочинства та у випадку незгоди з висновками експертизи ініціювати проведення додаткової чи повторної експертизи.. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З урахуванням наведеного вище, висновки суду першої інстанції про поширення на цей спір юрисдикції адміністративних судів є помилковими. Відповідно помилковими є висновки суду першої інстанції про  необхідність повернення позовної заяви з підстав того, що   ОСОБА_1 не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 13.04.2020 та не усунуто зазначені в ухвалі недоліки. 
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
З наведеного вище процесуальної норми слідує, що для встановлення підстав для відкриття провадження у справі спочатку суд з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства, а вже потім перевіряє чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху.
В порушення наведеної норми суд першої інстанції не виконав вимоги п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України та  не з`ясував чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За таких обставин, оскаржувана ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду для послідовного виконання судом першої інстанції приписів ч. 1 ст. 171 КАС України з метою вирішення питання про належність розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. 
Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи вище викладене, колегія судів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті ухвали було порушено норми процесуального права, що призвело до її неправильного вирішення, а відтак, відповідно до ст. 312, ст. 320 КАС України, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 по справі                      № 520/4575/2020 - скасувати.
Справу № 520/4575/2020 направити до  Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	С.С. Рєзнікова    З.Г. Подобайло