Постанова 
Іменем України
09 липня 2020 року
м. Київ
справа № 161/19417/17
провадження № 61-46183св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» Шевченка Андрія Миколайовичана рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2018 року у складі судді Івасюти Л. В.  та постанову Апеляційного суду Волинської області від 19 вересня 2018 рокуу складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Русинчука М. М., Киці С. І., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з позовом до   ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.
Позов обґрунтований тим, що 21 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 90/АК-00004.08.2, згідно з яким ВАТ «Родовід Банк» відкрив ОСОБА_1 невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 11 509,00 дол. США строком до 21 липня 2015 року включно, на купівлю автомобіля зі сплатою 7,7 % річних, а також щомісячної плати за обслуговування кредиту у розмірі 0,3 % від суми наданого кредиту.
21 липня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладений договір застави транспортного засобу № 90/ АК-00004.08.2-3 , згідно з яким відповідач надав позивачу належне йому на праві власності в заставу майно, а саме: автомобіль марки ЗАЗ, модель Lanos НОМЕР_2 , 2008 року випуску, сірого кольору, кузов №  НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 . ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів порушив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед кредитором, яка становить 302 950,95 грн, з яких: 271 600,13 грн - заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (за період з 30 жовтня 2016 року до 30 жовтня 2017 року); 25 612,00 грн - заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за кредитом (за період з 30 жовтня 2016 року до 30 жовтня 2017 року); 2 984,83 грн - три проценти річних від простроченої суми основної заборгованості за кредитом (за період з 08 вересня 2015 року до 30 жовтня 2017 року); 281,48 грн - три проценти річних від суми прострочених процентів за кредитом (за період з 08 вересня 2015 року до 30 жовтня 2017 року); 509,04 грн - три проценти річних від суми простроченої плати за обслуговування кредиту (за період з 08 вересня 2015 року до 28 вересня 2017 року); 1 961,80 грн - інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту.
Позивач просив суд звернути стягнення на предмет застави за договором застави від 21 липня 2008 року № 90/АК-00004.08.2-3, а саме: на автомобіль марки ЗАЗ, модель LanosНОМЕР_2 , 2008 року випуску, сірого кольору, кузов №  НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»                (далі - Закон) за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, відповідно до оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, передбачених Законом.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2018 року, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 19 вересня 2018 року, у позові відмовлено.
Відмовивши в позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки на час ухвалення рішення ОСОБА_1 повністю виконав основне зобов`язання за кредитним договором, то право застави на автомобіль марки ЗАЗ, модель LanosНОМЕР_2 , 2008 року випуску, сірого кольору, кузов №  НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4  припинено.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У жовтні 2018 року ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» Шевченка А. М. звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 19 вересня 2018 року, просило скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Рух справи в суді касаційної інстанції
17 грудня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.
У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 14 квітня 2020 року                                  № 1076/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами та доповненнями), рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення є незаконними, ухваленими з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності позивача, він був позбавлений права захищати свої права в режимі відеоконференції, оскільки на клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції отримав безпідставну відмову.
Суди не дослідили усі обставини справи, відповідач не довів відсутність заборгованості. Стягнена сума за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2016 року у справі № 161/3071/15-ц не охоплює всієї заборгованості за кредитним договором і не вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання. 
Рішення Апеляційного суду Волинської області від 29 вересня 2016 року, яким змінено рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2016 року, не виконувалося до 30 жовтня 2017 року, тому залишок простроченої суми основної заборгованості за кредитним договором залишився 1 725,71 дол. США.
Суди дійшли помилкового висновку, що зобов`язання за кредитним договором виконано належним чином, тому застава, яка має похідний характер, припинила свою дію, оскільки заборгованість за кредитним договором не погашена в повному обсязі.
Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що у лютому 2015 року банк звернувся до суду з позовом про дострокове погашення заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у жовтні 2018 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 21 липня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 90/АК-00004.08.2, згідно з яким ВАТ «Родовід Банк» відкрив ОСОБА_1 невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 11 509,00 дол. США строком до 21 липня 2015 року включно, на купівлю автомобіля зі сплатою 7,7 % річних, а також щомісячної плати за обслуговування кредиту у розмірі 0,3 % від суми наданого кредиту.
21 липня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладений договір застави транспортного засобу № 90/ АК-00004.08.2-3 , згідно з яким відповідач надав позивачу належне йому на праві власності в заставу майно, а саме: автомобіль марки ЗАЗ, модель Lanos НОМЕР_2 , 2008 року випуску, сірого кольору, кузов №  НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 . ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів порушив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед кредитором, яка становить 302 950,95 грн, з яких: 271 600,13 грн - заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (за період з 30 жовтня 2016 року до 30 жовтня 2017 року); 25 612,00 грн - заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за кредитом (за період з 30 жовтня 2016 року до 30 жовтня 2017 року); 2 984,83 грн - три проценти річних від простроченої суми основної заборгованості за кредитом (за період з 08 вересня 2015 року до 30 жовтня 2017 року); 281,48 грн - три проценти річних від суми прострочених процентів за кредитом (за період з 08 вересня 2015 року до 30 жовтня 2017 року); 509,04 грн - три проценти річних від суми простроченої плати за обслуговування кредиту (за період з 08 вересня 2015 року до 28 вересня 2017 року); 1 961,80 грн - інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором ПАТ «Родовід Банк» у лютому 2015 року звернулося до Луцького міськрайонного суду з позовом про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та пені.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2016 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково, стягнено солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 47 815,55 грн, що еквівалентно 1 888,45 дол. США, та заборгованість у сумі 20 454,07 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 29 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту і процентів змінено. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 21 липня 2008 року за тілом кредиту і процентами в сумі 1 888,45 дол. США, що еквівалентно 47 815,55 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року касаційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» відхилено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 29 вересня 2016 року залишено без змін.
Належне і повне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 90/АК-00004.08.2 підтверджується приєднаними до матеріалів цієї справи квитанціями № 1870_12, № 1870_10, № 1870_11 від 30 жовтня                                                 2017 року (а. с. 185-187).
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону (статті 526, 527, 530 ЦК України).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є його прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.
Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.
Суди виходили з того, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань з погашення кредиту ПАТ «Родовід Банк» у лютому 2015 року звертався до суду з позовом про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, тому такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» (далі - Закон), статті 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно з частинами першою, другою статті 20 Закону та статті 589 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом або договором.
Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Згідно з частинами першою, другою статті 590 ЦК України звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено законом або договором. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до пункту 1.1 договору застави транспортного засобу заставодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань перед заставодержателем за кредитним договором від 21 липня 2008 року                                 № 90/АК-00004.08.2 та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, передає у заставу заставодержателю належне йому на праві власності майно: автомобіль марки ЗАЗ, модель Lanos НОМЕР_2 , 2008 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3 , тип ТЗ : ЛЕГКОВИЙ СЕДАН, реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Згідно з пунктом 5.3 договору застави транспортного засобу договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до повного розрахунку заставодавця із заставодержателем за кредитним договором.
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Статтею 29 цього Закону передбачено, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.
Суди дійшли висновку, що належне і повне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 90/АК-00004.08.2 підтверджується приєднаними до матеріалів цієї справи квитанціями № 1870_12, № 1870_10, № 1870_11 від 30 жовтня 2017 року (а. с. 185-187).
Оскільки у цій справі зобов`язання виконано належним чином, з урахуванням того, що застава має похідний характер від основного зобов`язання, що забезпечується нею, та втрачає чинність з припиненням основного зобов`язання, тому суди дійшли правильного та обґрунтованого висновку, що банк не має права на звернення стягнення на предмет застави.
Доводи касаційної скарги про звернення стягнення на предмет застави в рахунок наявної заборгованості перед банком, а саме: пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, трьох процентів річних від суми простроченої основної заборгованості за кредитом та суми інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості, не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на таке.
Суди встановили, що у зв`язку зі зверненням про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, а тому подальше нарахування пені є неправомірним. З огляду на правову природу застави, звернення стягнення на предмет застави можливе лише щодо неналежного виконання забезпечувального зобов`язання, а не грошової суми, визначеної в порядку статті 625 ЦК України, крім того, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
Безпідставними є доводи касаційної скарги щодо незабезпечення судового засідання в режимі відеоконференції, оскільки це не вплинуло на правильність висновків судів та вирішення справи по суті.
Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам апеляційної скарги, зводяться до незгодиз судовими рішеннями у справі та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine), рішення від 10 лютого 2010 року).
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» Шевченка Андрія Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 19 вересня 2018 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           А. С. Олійник
О. В. Ступак
В. В. Яремко