Ухвала 
 
10 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 334/1709/17
провадження № 61-9552ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В.,                   Фаловської І. М. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «МетаБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя 
від 21 січня 2020 року та постанову  Запорізького апеляційного суду 
від 25 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «МетаБанк», третя особа: Хортицький відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про звільнення майна з-під арешту,  
ВСТАНОВИВ:
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до приватного акціонерного товариства «МетаБанк» (далі - ПАТ МетаБанк»), третя особа: Хортицький відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, з позовом, у якому просив зняти арешт з транспортного засобу ВАЗ 210430 20, державний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, який належить йому на праві власності у зв`язку із виконанням зобов`язань перед кредитором. Вказував, що стягнуту судом заборгованість кредитним договором у розмірі 15 416,03 грн ним сплачена в повному обсязі, що підтверджено постановою державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 17 березня 2015 року про припинення розшуку вказаного транспортного засобу, у зв`язку з тим, що сума боргу за виконавчим документом, виконавчий збір та витрати стягнуто в повному обсязі.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2020 року позов задоволено.
Знято арешт з транспортного засобу ВАЗ 210430 20, державний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, що належить ОСОБА_1  накладеного на користь ПАТ «МетаБанк» (який є правонаступником АБ «Металург»), згідно постанови державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції по ВП№45061763 за виконавчим документом №2/337/686/2013, виданим 
30 грудня 2013 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МетаБанк» 15 416,03 грн.
Вилучено запис про обтяження, який зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 6461168 від 25 січня 2008 року, із відповідними змінами від 24 січня 2013 року Запорізькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (правонаступником якого є Запорізька філія державного підприємства «Національні інформаційні системи»), на підставі договору застави № 9187007513001 від 24 січня 2008 року, укладеного між 
ОСОБА_1 та АБ «Металург» (правонаступником якого є 
ПАТ «МетаБанк»).
У касаційній скарзі, поданій у червні 2020 року, ПАТ «МетаБанк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Апеляційний суд встановив, що дана справа є малозначною.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд погоджується з наведеним вище висновком та приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Предметом спору у даній справі є виключення майна з-під арешту.  Розмір заборгованості, яка стала підставою накладення арешту становила 
15 416,03 грн. 
Вимоги майнового характеру станом на 01 січня 2020 року не перевищують ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 * 250 = 525 500).
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей. Відповідно до положень ЦПК України апеляційний суд наділений повноваженнями суду першої інстанції при ухваленні рішення. Ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на апеляційне провадження, тому апеляційний суд мав право визнати вказану справу малозначною. 
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.
При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства. 
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. 
При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «МетаБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2020 року та постанову  Запорізького апеляційного суду від 25 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «МетаБанк», третя особа: Хортицький відділ державної виконавчої служби 
м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про звільнення майна з-під арешту.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                          В. С. Висоцька

                                                                                                      І. В. Литвиненко

                                                                                                      І. М. Фаловська