ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" червня 2020 р.           Справа№ 911/2136/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Калатай Н.Ф. 
          Алданової  С.О. 
 
секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 30.06.2020 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Міністерства оборони України 
на рішення    Господарського суду Київської області
від                   26.11.2019 (повний текст складено 06.12.2019) 
у справі          №911/2136/19 (суддя – Черногуз А.Ф.)

за позовом     Міністерства оборони України
до                    Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрпродакорд ОР” 
про                  зобов`язання вчинити дії
                       згідно договору №286/2/17/1 від 28.03.2017

В С Т А Н О В И В :

Міністерство оборони України (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпродакорд ОР"(надалі - відповідач) про зобов`язання вчинити дії згідно Договору №286/2/17/1 від 28.03.2017.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачем порушено умови Договору №286/2/17/1 в частині освіження продуктів, з огляду на що позивач просить зобов`язати відповідача здійснити освіження 188891,85 кг консервів м`ясних згідно вказаного договору.
Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про те, що позивач підміняє поняття "заміна" терміном "освіження", а освіження передбачає заміну якісного товару, строк придатності якого не менше 6(3) місяців на якісний товар.
Так, на думку відповідача, позивач фактично пропонує відповідачу під виглядом виконання оновлення (освіження) продовольства замінити зіпсовані (непридатні для використання) продукти харчування (консерви м`ясні) на аналогічні продукти харчування належної якості. При цьому відповідач не буде мати можливості використати замінені продукти харчування на понесені матеріальні збитки у розмірі вартості цих харчових продуктів.
Рішенням Господарського суду Київської області від 26.11.2019 у справі №911/2136/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача необґрунтовані, недоведені та такі, що не підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що акт про порушення складений позивачем з порушенням вимог Договору щодо суб`єктного складу, доказів надсилання (вручення) відповідачу заявки на освіження позивач також суду не надав.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач (Міністерство оборони України) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2019 у справі №911/2136/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції:
- не досліджено абзац 5 п. 6.16.10 Договору, відповідно до якого виконання плану освіження харчових продуктів відображається в акті стану освіження запасів продовольства;
- не надано належної уваги Акту про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання від 14.06.2018 №1615, яким було визначено завдання внести зміни до плану освіження та який був підписаний представником відповідача.
Також скаржником в апеляційній скарзі обґрунтовується причина ненадання суду першої інстанції доказів надсилання (вручення) відповідачу заявки на освіження консерви м`ясної та відповідно скаржник просить долучити до матеріалів справи додатково подані документи.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2020 апеляційну скаргу Міністерства оборони України передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №911/2136/19 за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2019 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.03.2020.
Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.
Позивач, у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України своїм правом не скористався, відзиву на апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду не подав.
У зв`язку з перебуванням судді Мартюк А.І., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2020, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Калатай Н.Ф., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 прийнято справу №911/2136/19 за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2019 до провадження у визначеному вище складі колегії суддів.
Розгляд справи №911/2136/19 за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2019 призначено на 14.04.2020.
Згідно Указу Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 “Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року “Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2”, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 “Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19”, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
З метою недопущення розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема представників учасників справи та працівників суду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2020 повідомлено учасників справи №911/2136/19, що розгляд апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2019, призначений на 14.04.2020 – не відбудеться.
Розгляд апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2019 у справі №911/2136/19 вирішено перепризначити на 26.05.2020.
26.05.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про долучення документів, відповідно до якої останній просить долучити до матеріалів справи постанову Верховного Суду від 12.05.2020 по справі №916/2103/19, предметом якої є подібні спірні правовідносини.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 розгляд справи №911/2136/19 відкладено на 30.06.2020.
У судове засідання 30.06.2020 з`явився представник позивача.
Відповідач у судове засідання 30.06.2020 представників не направив, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. 
В силу приписів статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.
Суд апеляційної інстанції дослідивши клопотання позивача про долучення до матеріалів справи додатково поданих документів, керуючись ч.ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України вирішив задовольнити вказане клопотання та долучити до матеріалів справи додатково подані документи. Відповідно справа №911/2136/19 переглядається за наявними у ній та додатково поданими документами.
У судовому засіданні 30.06.2020 представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У судовому засіданні 30.06.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 28.03.2017 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпродакорд ОР" (виконавець) укладено договір №286/2/17/1 про закупівлю харчування (послуги щодо забезпечення харчуванням, харчовими продуктами особового складу військових частин та військових навчальних закладів Збройних сил України, інших осіб, які згідно з законодавством мають право на забезпечення харчуванням у стаціонарних та польових умовах, у в тому числі годування штатних тварин) (надалі - Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується у 2017 році надати Міністерству оборони України послуги, зазначені у специфікації до цього договору, освіження продовольства, а замовник - прийняти послуги і оплатити у строки та за цінами згідно з положеннями цього договору (п. 2.1 Договору).
Згідно з п. 1 Договору (визначення термінів) харчування включає в себе наступні види послуг:
а) послуга з харчування - послуга щодо забезпечення харчуванням, а саме приготування та подавання готових страв, виготовлених з харчових продуктів виконавця у місці розташування військових частин (установ, закладів), у тому числі військових частин (установ, закладів), що прикріплені на продовольче забезпечення у тому числі годування штатних тварин;
б) послуга щодо забезпечення харчовими продуктами - постачання/доставка харчових продуктів консервованих, концентрованих харчових продуктів для приготування страв у тому числі годування штатних тварин;
в) освіження наявних запасів продовольства - постачання харчових продуктів консервованих, концентрованих харчових продуктів для закладення на зберігання під час освіження наявних запасів продовольства військової частини.
У Договорі сторонами визначено перелік військових частин, закладів, установ, дислокованих у Київській, Черкаській областях та в м. Київ, для особового складу яких будуть надаватися як послуги з організації харчування (п. 2.2 Договору), так і послуги з забезпечення харчовими продуктами (п. 2.3 Договору).
Пунктом 2.4 Договору сторони встановили, що ціна, кількість та строки надання послуг зазначаються у специфікації до договору, викладеній в п. 2.4.
Якісні та кількісні показники послуг, порядок їх надання повинні відповідати вимогам законодавства України, що регулює питання у цій сфері (п.3.1 Договору).
Згідно з п. 3.2 Договору послуги надаються відповідно до законодавства України, а саме: Закону України “Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів”, постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №426 “Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту”, постанови Кабінету Міністрів України від 15.10.2001 №1348 “Про норми годування штатних тварин військових частин, закладів, установ і організацій Збройних Сил, інших військових формувань, органів внутрішніх справ та установ кримінально-виконавчої системи”, наказів Міністерства оборони України від 09.02.2016 №62 “Про затвердження Інструкції з організації продовольчого забезпечення Збройних Сил України та годування штатних тварин військових частин Збройних Сил України шляхом залучення суб`єктів господарювання”, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.03.2016 за №361/24891, від 29.07.2016 №390 “Про затвердження норм забезпечення столово-кухонним посудом, обладнанням, інвентарем та мийними засобами Збройних Сил України на мирний час”, від 29.02.2016 №114 “Про затвердження типових договорів позички рухомого та нерухомого майна, необхідного для організації харчування особового складу Збройних Сил України”, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 23.03.2016 за №429/28559, наказу Міністра оборони України від 09.12.2002 №402 “Про затвердження Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час” та інших нормативно-правових актів України, а також прийнятих під час дії Договору нормативно-правових актів, спрямованих на регулювання відносин визначених умовами Договору.
Пунктом 3.3 Договору, зокрема, передбачено, що:
- харчові продукти, які використовуються відповідачем для надання послуг за цим договором повинні відповідати вимогам чинних стандартів для харчових продуктів: ДСТУ, ГОСТ, ГСТУ, СОУ, ТУ У та ТУ, розробленими та затвердженими Міністерством оборони України, які зареєстровані установленим порядком відповідно до чинного законодавства;
- поставку харчових продуктів, на які відсутні державні стандарти або ТУ Міноборони дозволяється здійснювати за ТУ виробника;
- харчові продукти, виготовлені відповідно ТУ, при поставці першої партії товару, повинні проходити обов`язків контроль в уповноважених лабораторіях Міноборони та Збройних Сил України;
- відбір зразків харчових продуктів, що підлягають дослідженню в уповноважених установах Міністерства оборони України або Збройних сил України здійснюється відповідно до Порядку відбору зразків продукції тваринного, рослинного і біотехнологічного походження для проведення досліджень, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2002 №833;
- кожна партія харчових продуктів, які використовуються відповідачем для надання послуг, повинні супроводжуватись документами, що підтверджують безпечність та якість харчових продуктів, у тому числі забезпечують їх простежуваність, відповідно до Закону України “Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів”;
- маркування харчових продуктів повинно відповідати вимогам    наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.10.2010 №487 “Про затвердження Технічного регламенту щодо правил маркування харчових продуктів” (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2011 №183/18921, а також виконавець має надати наступну інформацію щодо харчових продуктів: а) країну-виробника; б) назву продукту; в) склад продукту; г) номер партії виробника; ґ) дату виробництва; д) кількість одиниць упаковок; е) кінцеву дату споживання “Вжити до”;
- повсякденний набір сухих продуктів, який постачається відповідачем у комплекті, повинен супроводжуватися документами, що підтверджують безпечність та якість харчових продуктів, у тому числі забезпечують їх простежуваність, відповідно до Закону України “Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів”;
- кожна партія повсякденного набору сухих продуктів повинна мати зведений протокол випробувань на харчові продукти, які входять до складу комплекту, виданий уповноваженою установою ветеринарної медицини Міністерства оборони України або Збройних сил України або уповноваженою незалежною лабораторією;
- виконавець гарантує належну якість, безпечність, комплектність і відповідність ТУ У 8010185.001-2001 “Повсякденний набір сухих продуктів. Технічні умови” поставлених повсякденних наборів сухих продуктів протягом гарантійного терміну їх зберігання;
- у разі встановлення порушення вимог чинних нормативних актів щодо якості, порядку фасування, маркування комплектуючих зі складу повсякденних наборів сухих продуктів відповідач за власний рахунок здійснює їх заміну на якісну продукцію у термін до тридцяти діб;
- під час забезпечення відповідачем харчовими продуктами, у разі виникнення сумніву щодо відповідності до якості, маркування та етикетування, фасування, та стану упаковки, на вимогу позивача, або представника позивача застосовується обов`язковий контроль на сумнівну продукцію в уповноважених установах ветеринарної медицини Міністерства оборони України. Рішення щодо подальшого використання продукції приймається за результатами проведених досліджень.
Згідно з п. 3.4 Договору під час надання послуг із забезпечення харчуванням виконавець забезпечує належні умови для якісного зберігання харчових продуктів на продовольчих складах та у виробничих приміщеннях згідно вимог чинних стандартів з урахуванням актів прийому-передачі майна.
У п 3.5 Договору, зокрема, сторонами погоджено, що:
- приймання послуг за якістю та обсягом здійснюють представники замовника відповідно до вимог чинного законодавства у присутності представника виконавця;
- якість та обсяг наданих послуг щодо забезпечення харчуванням оформлюється актом приймання наданих послуг з харчування (додаток №4 до Наказу №62 від 09.02.2016), який складається представником виконавця та представником замовника щоденно у трьох примірниках: перший - замовнику; другий - представнику замовника; третій - представнику виконавця;
- якість та обсяг наданих послуг щодо забезпечення харчовими продуктами оформлюється актом приймання послуг із забезпечення харчовими продуктами (додаток №6 до Наказу №62 від 09.02.2016), який підтверджує виконання своїх зобов`язань виконавцем за відповідний період. Акт складається не частіше ніж тричі на місяць (станом на 10, 20 та на останнє число місяця), але не більше ніж 5 робочих днів з часу отримання послуг в повному обсязі: перший примірник - замовнику, другий - представнику замовника; третій - представнику виконавця та підписується: перший примірник - замовником, представниками замовника та представниками виконавця, другий та третій - представниками замовника і представниками виконавця.
Відповідно до п. 6.17.1 Договору:
- контроль за станом виконання договірних зобов`язань відповідачем здійснюють позивач та представники позивача;
- контроль здійснюється за: технологією приготування їжі, її якістю; відповідністю даних накладних фактичній наявності виданих харчових продуктів; санітарним станом об`єктів продовольчої служби; безпекою якості харчових продуктів під час постачання (у т.ч. для освіження) та зберігання; відповідністю харчових продуктів, що використовуються для надання послуг за договором чинним стандартам; порядком зберігання харчових продуктів на складі (або місцях); якістю та повнотою доведення встановлених норм харчування до кожного військовослужбовця та норм годування для штатних тварин і забезпечення їх кормами, фуражем, вивозом і видачею їжі; порядком освіження харчових продуктів; дотриманням санітарних заходів під час кулінарної обробки харчових продуктів, приготування і роздачу готової їжі, утримання їдалень, складів, овощесховищ; своєчасним проходженням медичного обстеження обслуговуючим персоналом, який задіяний в організації продовольчого забезпечення; використанням і утриманням відповідачем військового майна та його обслуговуванням відповідно до експлуатаційної документації.
Відповідно до п. 6.17.2. Договору будь-які контрольні заходи здійснюються в обов`язковій присутності представника виконавця, в разі його відмови та його відсутності – комісійно (у складі не менше трьох осіб представника замовника). Результати проведення контрольних заходів оформлюються актом контролю, який підписується представником замовника, що здійснював перевірку, та представником виконавця, а у разі його відсутності або відмови – члени комісії. Акт контролю подається посадовій особі, яка призначила її проведення, для прийняття відповідного рішення.
Згідно з п. 6.17.3 Договору:
- виявлені порушення умов Договору фіксуються в:
1) щоденному акті приймання наданих послуг з харчування, зведеному акті приймання наданих послуг із харчування, в графах книги обліку контролю за якістю приготування їжі (форма 53) та акті про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання - у разі надання послуги щодо організації харчування;
2) акті приймання послуг із забезпечення харчовими продуктами та акті про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання - у разі надання послуги щодо забезпечення харчовими продуктами;
- при виявленні порушень будь-яких умов договору представником замовника складається Акт про порушення договірних зобов`язань за участі представника виконавця, а у разі його відсутності або відмови - членами комісії та засвідчується підписами сторін;
- у разі відмови представника виконавця підписувати акт, цей факт фіксується підписами членів комісії, після чого акт надсилається замовнику;
- на підставі акта позивачем оформлюється претензія та направляється в установленому порядку відповідачу.
Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідачем було порушено умови Договору в частині освіження продуктів, з огляду на що позивач просить зобов`язати відповідача здійснити освіження 188891,85 кг консервів м`ясних згідно вказаного договору.
Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Згідно із ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦКУкраїни).
У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тобто, за приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, сторонами 12.07.2018 погоджено та підписано план освіження продовольства консерви м`ясної “м`ясо тушковане” продовольчого складу військової частини НОМЕР_1 у період з 30.07.2018 по 20.12.2018, всього 189887,25 кг.
Позивач зазначає, що надав відповідачу заявку на освіження продовольства військової частини НОМЕР_1 (копія міститься в матеріалах справи). Водночас, відповідачем зобов`язання з освіження було виконано лише частково, всього освіжено 995,40 кг консерви м`ясної, в решті зобов`язання виконано не було.
Позивачем складено акт про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання №3600 від 04.12.2018, в якому зафіксовано прострочення освіження продуктів, зокрема, консерви м`ясної. Зазначений акт підписано представниками замовника.
Відповідно до акту приймання-передачі від 26.12.2018, акту освіження продовольства №67, видаткової накладної №ТОВ-000265 виконавцем освіжено 995,40 кг консерви м`ясної (копії зазначених документів містяться в матеріалах справи).
Позивачем складено акт №2 стану освіження продовольства за грудень 2018 року у військовій частині НОМЕР_1 за договором від 28.03.2017 №286/2/17/1, згідно якого освіжено лише 995,40 кг консерви м`ясної, тоді як освіженню підлягає 189887,25 кг. Зазначений акт підписано представниками замовника.
Позивачем складено акт про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання №65 від 08.01.2019, в якому зафіксовано прострочення освіження продуктів, зокрема, консерви м`ясної у кількості 188891,85. Зазначений акт підписано представниками замовника.
Умовами п.п. 6.17.2., 6.17.3 Договору передбачено, що будь-які контрольні заходи здійснюються в обов`язковій присутності представника виконавця, в разі його відмови та його відсутності – комісійно (у складі не менше трьох осіб представника замовника). Виявлені порушення умов Договору фіксуються в щоденному акті приймання наданих послуг з харчування, зведеному акті приймання наданих послуг із харчування, в графах книги обліку контролю за якістю приготування їжі (форма 53) та акті про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання - у разі надання послуги щодо організації харчування. При виявленні порушень будь-яких умов договору представником замовника складається Акт про порушення договірних зобов`язань за участі представника виконавця, а у разі його відсутності або відмови - членами комісії та засвідчується підписами сторін. У разі відмови представника виконавця підписувати акт, цей факт фіксується підписами членів комісії, після чого акт надсилається замовнику. На підставі акта позивачем оформлюється претензія та направляється в установленому порядку відповідачу.
Суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що акти порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання щодо оновлення (освіження) продовольства складені з порушенням зазначених вимог, позаяк підписані лише представниками замовника, за відсутності представника виконавця.
Відповідно до п.п. 6.16.1., 6.16.2 Договору виконавець відповідно до заявки представника замовника здійснює оновлення/освіження харчових продуктів. Для проведення освіження наявних запасів харчових продуктів представники замовника, один раз на півріччя (до 10 січня та 10 липня поточного року) надають представнику виконавця заявку на постачання (освіження, оновлення) продовольства військовій частині.
Відповідно до п. 6.16.5. Договору харчові продукти, які не включені до заявки можуть бути освіжені лише за згодою виконавця.
Зі змісту вказаних положень вбачається, що освіження продуктів харчування здійснюється виконавцем виключно за заявкою замовника або за його наступною згодою (наприклад шляхом прийняття поставленого на освіження без заявки продукту).
Наведене вказує на те, що момент виникнення обов`язку виконавця освіжити продукцію безпосередньо пов`язаний з юридичним фактом (та наявними доказами цього юридичного факту) направлення (вручення) виконавцю заявки замовником, у якій буде вказано яку саме продукцію (її кількість, якість, тощо) необхідно освіжити.
Так, в матеріалах справи наявний лист №2703 від 20.09.2018, заявка на освіження продовольства військової частини НОМЕР_1 (копія міститься в матеріалах справи), адресовані відповідачу. Водночас, суду не надано доказів надсилання або вручення відповідачу вказаних документів у встановленому порядку. Акт №2 стану освіження продовольства за грудень 2018 року підписаний лише позивачем.
Той факт, що сторонами погоджено та підписано план освіження продовольства консерви м`ясної “м`ясо тушковане” продовольчого складу військової частини НОМЕР_1 у період з 30.07.2018 по 20.12.2018, не може свідчити про неналежне виконання виконавцем своїх зобов`язань, позаяк вказане не звільняє замовника від обов`язку щодо надсилання заявки на освіження.
Освіження виконавцем 995,40 кг консерви відповідно до акту приймання-передачі від 26.12.2018, акту освіження продовольства №67, видаткової накладної №ТОВ-000265, не може свідчити про обґрунтованість вимог позивача та визнання їх відповідачем, а навпаки, може бути доказом самостійних та добровільних дій з боку виконавця, вчинених на виконання договору, не дивлячись на невиконання замовником умови щодо надання заявки на освіження, як то передбачено договором, позаяк п.6.16.5 передбачає таку можливість.
Оскільки акт про порушення складений з порушенням вимог Договору щодо суб`єктного складу, доказів надсилання (вручення) відповідачу заявки на освіження продуктів позивач не надав, суд першої інстанції правомірно вимогу позивача визнав необґрунтованою, недоведеною та такою, що не підлягає задоволенню.
Також слід звернути увагу на лист-відповідь відповідача на вимогу в/ч НОМЕР_1 про освіження продукції №1799 від 03.08.2018, в якому зокрема, повідомляється про те, що за Договором №286/2/17/1 від 27.03.2017 відповідач здійснює планове освіження продовольства, яке є предметом діючого Договору про закупівлю харчування та надання послуг щодо забезпечення харчуванням, харчовими продуктами особового складу військових частин лише в порядку визначеному даним Договором, відносно продукції, яка поставлена відповідачем.
При цьому відповідач у вказаному листі просив військову частину НОМЕР_1 надати належним чином завірені копії документів (договір поставки, договір довготривалого зберігання продукції, приймальні акти продукції на довгострокове зберігання, протоколи випробування даної продукції на дату приймання/постачання), на підставі яких відбулось постачання консерви м`ясної, загальною кількістью 187 258, 05 кг.
Додатково відповідач повідомив про те, що в рамках дії Договору про закупівлю харчування від 28.03.2017 №286/2/17/1 факту постачання консерви м`ясної, загальною кількістю 187 258, 05 кг до в/ч А2788 не було, а діючий Договір не містить обов`язку освіженням відповідачем продукції неналежної якості, яка поставляласьввіреній військовій частині по іншим договорам.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на принцип змагальності сторін, розподіл обов`язку доказування та подання доказів покладено на позивача, у даному випадку, покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У рішенні Європейського суду з прав людини “Серявін та інші проти України” (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути  належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати  обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2019 у справі №911/2136/19 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Міністерства оборони України – без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника (Міністерство оборони України).
Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2019 у справі №911/2136/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2019 у справі №911/2136/19 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Міністерством оборони України.
4. Матеріали справи №911/2136/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 10.07.2020. 

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                Н.Ф. Калатай

                                                                                С.О. Алданова