Справа № 127/13665/19
Провадження № 22-ц/801/1343/2020
Категорія: 83
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року	Справа № 127/13665/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Марчук В. С., Сопруна В. В.
Секретар: Богацька О. М.
За участю: представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Говора Д. І.; представника відповідача ОСОБА_2 І ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Староміського відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту,
Рішення ухвалив суддя Бойко В. М.
Рішення ухвалено о 15.18 год. у м. Вінниці Вінницької області.
Дата складення повного тексту рішення 03 червня 2020 року,
Встановив:
16 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Староміського відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, у якому просила звільнити з-під арешту автомобіль Mitsubishi Galant 2.4, 2007 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить їй та припинити чинність обмежень на проведення реєстраційних дій із ним, що накладені Староміським відділом Державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Староміського відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області про звільнення майна з-під арешту, належним відповідачем Староміський відділ ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).
Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником автомобіля Mitsubishi Galant 2.4, 2007 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Вона була позичальником за кредитними договорами, укладеними із ПАТ «Укрсоцбанк» № 368/74877 від 01 листопада 2006 року та № 687/74877 від 20 липня 2007 року. На даний час заборгованість за ними погашена.
У забезпечення виконання кредитних зобов`язань між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» укладений договір застави № 35.-2-09/342 від 20 липня 2007 року, який на даний час також втратив чинність. Предметом застави був транспортний засіб автомобіль Mitsubishi Galant 2.4, 2007 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить їй на праві власності.
19 лютого 2010 року Староміським відділом ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження № 17547590 за заявою стягувача Вінницького міського управління АКБ «Укрсоцбанк» на підставі виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 28 грудня 2009 року, предметом якого є стягнення з позивача на користь банку 236 665,05 грн.
Одночасно державним виконавцем було накладено обмеження на проведення реєстраційних дій щодо автомобіля Mitsubishi Galant 2.4, 2007 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Після погашення заборгованості ПАТ «Укрсоцбанк» направило до Староміського відділу ДВС м. Вінниці заяву про закінчення виконавчого провадження від 21 жовтня 2013 року за вихідним № 19301-86/11180 за підписом начальника департаменту ризиків у ПКМ (м. Київ) блоку управління ризиками ПАТ «Укрсоцбанк» Звершховської С. Д.
23 квітня 2010 року державним виконавцем було прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу, про що зазначив державний виконавець у відповіді на заяву позивача № 11839/15-25/25 від 22 квітня 2019 року. Проте державний виконавець не зняв арешт з майна позивача одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу.
Станом на день подачі позову кредит у ПАТ «Укрсоцбанк» вона погасила, застава транспортного засобу припинена, діючих обтяжень на автомобіль не зареєстровано.
У грудні 2018 року позивач дізналася із системи сервісних центрів МВС про неможливість вчинення реєстраційних дій зі своїм автомобілем, оскільки існують перешкоди із сторони Державної виконавчої служби. У відповіді на її звернення № 31/2-Г-27/аз від 05 квітня 2019 року Регіональний сервісний центр МВС України у Вінницькій області повідомив про те, що 19 лютого 2010 року Староміським відділом ДВС ВМУЮ було накладено обмеження на проведення реєстраційних дій із транспортним засобом, яке зберігає чинність досі.
Після отримання такої відповіді позивач звернулася до відповідача із заявою про зняття обмеження на проведення реєстраційних дій, тобто зняття арешту, яку відповідач залишив без задоволення, відмовивши у знятті арешту з тих підстав, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту з майна боржника при винесенні постанови про повернення виконавчого документа. Відповідач посилається на пункт 15 розділу VШ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, згідно з якою постанова про зняття арешту з майна виноситься у разі надходження на рахунок органу ДВС суми коштів, стягнутих з боржника, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів. При цьому відповідач не стверджує, що за позивачем рахується певний борг, при сплаті якого арешт буде знятий. Водночас згідно витягу «ВП-спецрозділ» від 12 грудня 2018 року стан виконавчого провадження № 17547590 значиться як завершене.
Відповідно до п. 8.19 Порядку роботи з документами в органах виконавчої служби, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25 грудня 2008 року завершені виконавчі провадження в архів органу юстиції не передаються і підлягають знищенню відповідно до цього Порядку після закінчення строків їх зберігання. Строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік (пункт 9.9 Порядку). Це свідчить про знищення виконавчого провадження № 17547590, у зв`язку з чим неможливо відновити інформацію, яку воно містило, у тому числі щодо сплати чи несплати позивачем будь-яких видів платежів.
Крім цього відповідач не виконав свого обов`язку щодо зняття арешту одночасно із винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки відповідно до частини 2 статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній станом на час вчинення державним виконавцем дії – 23 квітня 2010 року, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), що його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
І в нині діючій редакції Закону України «Про виконавче провадження» у частині 3 статті 37 визначено, що в разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини 1 цієї статті, арешт з майна знімається і в том числі, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Староміського відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту, відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Зазначила, що рішення суду вважає незаконним і необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права і таким, що не виконує завдань цивільного судочинства.
Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до оскарження ухвали суду першої інстанції від 26 лютого 2020 року про залучення до участі у справі належним відповідачем Староміського відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Позивач вважає це процесуальним порушенням, так як суд не вірно застосував положення частини 2 статті 51 ЦПК України, замість правильного застосування статті 55 ЦПК України, оскільки відносини правонаступництва між Староміським відділом ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області та Староміським відділом ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виникли не до, а після подання позовної заяви: позов поданий 15 травня 2019 року до належного на той час відповідача.
Також судом першої інстанції помилково застосовано правову норму Інструкції з організації примусового виконання рішень, оскільки на момент вчинення відповідної дії її іще не існувало – Інструкція затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року. 
Суд не застосував положення частини 2 статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній станом на вчинення державним виконавцем дії – 23 квітня 2010 року, згідно якої якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Тобто, відповідач повинен був зняти арешт одночасно із винесенням постанови про повернення виконавчого документа.
Судом не вірно оцінено такий доказ у справі як квитанцію про погашення кредиту в сумі 182 019,31 грн. від 21 жовтня 2013 року, подану позивачем як доказ календарної дати остаточного погашення заборгованості.
Судом не враховано надану позивачем Староміському відділу ДВС заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про закінчення виконавчого провадження від 21 жовтня 2013 року № 19301-86/11180 в копії, завіреній правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-банк», який засвідчив підтвердження змісту заяви, в якій банк ідентифікував виконавче провадження за номером і датою виконавчого напису нотаріуса; зазначив: реквізити договору застави, що збігаються з повідомленням АТ «Укрсоцбанк» від 26 листопада 2018 року; ідентифікаційні дані транспортного засобу, що відповідають даним у повідомленні ПАТ «Укрсоцбанк» та у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу; визнання факту повного виконання грошових зобов`язань перед банком.
Крім цього суд помилково визнав встановленою обставину не сплати позивачем виконавчого збору, оскільки сама позивач цієї обставини не визнала, а відповідач не надав документального підтвердження, що виконавчий збір підлягає до стягнення відповідно до постанови державного виконавця, із зазначенням суми виконавчого збору та доказів її направлення.
Також позивач мотивував свою апеляційну скаргу тривалим і безпідставним порушенням її права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідач Староміський відділ ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) не надав відзиву на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити, пояснивши, що самої постанови (оригіналу чи її копії) державного виконавця, якою накладено арешт на автомобіль у позивача немає, також немає її ні у державній виконавчій службі, ані в Регіональному сервісному центрі МВС у Вінницькій області, у якого лише є відомості у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів на автомобіль Mitsubishi Galant 2.4, 2007 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 щодо накладення обмежень на проведення реєстраційних операцій згідно рішення Староміського ВДВС ВМУЮ від 19 лютого 2010 року.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. При цьому пояснив, що дійсно арешт на автомобіль Mitsubishi Galant 2.4, 2007 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 був накладений постановою державного виконавця від 19 лютого 2010 року при відкритті виконавчого провадження № 17547590 по виконанню виконавчого напису від 28 грудня 2009 року, виданого нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_4 на користь АКБ «Укрсоцбанк» 236 665,05 грн. По даному виконавчому провадженню 23 квітня 2010 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, арешт не знімався. Дане виконавче провадження як закінчене знищено. Будь-яких інших відкритих виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_1 на виконанні у Староміському відділі ДВС на даний час немає. Проте, без сплати позивачем ОСОБА_1 виконавчого збору державний виконавець не зможе зняти арешт, накладений постановою державного виконавця від 19 лютого 2010 року.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 є власником автомобіля Mitsubishi Galant 2.4, 2007 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого Вінницьким МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області (а. с. 15-17).
Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого виконкомом Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області 12 вересня 2009 року, вбачається, що ОСОБА_5 уклала ІНФОРМАЦІЯ_1 вересня 2009 року шлюб із ОСОБА_6 (актовий запис № 15), після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище – ОСОБА_7 (а. с. 13).
ПАТ «Укрсоцбанк» 21 жовтня 2013 року за вихідним № 19.301-86/11180 звернулося до Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції із заявою про закінчення виконавчого провадження, у якій вказало, що Староміським відділом ДВС відкрито виконавче провадження про примусове виконання в/н № 4716 від 28 грудня 2009 року про звернення стягнення на предмет застави (за договором застави 35.02-09/342 від 20 липня 2007 року), а саме: транспортний засіб марки Mitsubishi Galant 2.4, 2007 року випуску, № шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Вінницьким МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області 19 липня 2007 року, що належить на праві власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» банк просить винести постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням зобов`язання (а. с.112).
Із Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 58482723 від 22 лютого 2019 року вбачається, що постановою № 842 від 08 серпня 2014 року, винесеною заступником начальника ВДВС Васильківського МРУЮ Назаренко О. Ю., накладено арешт на все рухоме майно, що належить боржнику – фізичній особі ОСОБА_9 , у тому числі на предмет обтяження: номер об`єкта: 4MBSRDJ1A7E703754, номер державної реєстрації НОМЕР_2 . Постановою головного державного виконавця Назаренко О. Ю. № 43896812 від 26 листопада 2018 року знято арешт з майна належного ОСОБА_1 (а. с. 20-21).
Із ВП-спецрозділу отриманого 12 грудня 2018 року, з виконання виконавчого напису виданого нотаріусом Київського міського нотаріального округу 28 грудня 2009 року, що надійшов 17 лютого 2010 року до Староміського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області вбачається, що 19 лютого 2010 року відкрито виконавче провадження № 17547590 (з накладенням арешту на майно боржника), де боржником є ОСОБА_5 , стягувач – АКБ СР «Укрсоцбанк»; резолютивна частина виконавчого документа: стягнення 236 665,05 грн. По даному виконавчому провадженню 23 квітня 2010 року виконавчий документ повернуто стягувачу по зазначеній державним виконавцем Биковою З. В. причині: за адресою проживання боржника, згідно виконавчого документа – АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 не проживає; згідно даних адресного бюро м. Вінниці ОСОБА_5 виписалася 13 грудня 2008 року у Київську область, однак відомості про конкретне місце проживання боржника відсутні. Зазначені обставини стали підставою для винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Стан виконавчого провадження зазначений як завершений (а. с.18-19).
Регіональний сервісний центр у Вінницькій області листом № 31/2-Г-27/аз від 05 квітня 2019 року надав відповідь на запит адвоката, повідомивши, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів на автомобіль Mitsubishi Galant 2.4, 2007 року випуску, на підставі рішення Староміського відділу Державної виконавчої служби ВМУЮ від 19 лютого 2010 року накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій (а. с. 24-25).
18 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Староміського відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області із заявою про зняття обмеження на проведення реєстраційних дій, в якій просила скасувати рішення Староміського ВДВС ВМУЮ від 19 лютого 2010 року про обмеження на проведення реєстраційних дій з транспортним засобом Mitsubishi Galant 2.4, 2007 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (а. с. 26-27).
Староміський відділ ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області надав відповідь за № 11839/15-25/25 від 22 квітня 2019 року про те, шо згідно даних АСВП на примусовому виконанні в Староміському відділу ДВС перебувало виконавче провадження № 175475980 з примусового виконання виконавчого напису б/н від 28 грудня 2009 року, виданого нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_5 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» заборгованості на загальну суму 236 665,05 грн. Державним виконавцем 19 лютого 2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. При здійснення виконавчого провадження, державним виконавцем 19 лютого 2010 року накладено арешт на майно боржника. За результатами вжитих заходів, державним виконавцем 23 квітня 2010 року, керуючись вимогами п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, при цьому зняття арешту з майна боржника законом не передбачено. Разом з тим, відповідно до розділу 8 п. 15 Інструкції з організації примусового виконання рішення, державним виконавцем за завершеним виконавчим провадженням виноситься постанова про зняття арешту з майна, у разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, суми коштів, стягнутих з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника (а. с. 28).
Згідно офіційного повідомлення Національний банк України прийняв відповідне рішення № 799-рш від 24 жовтня 2019 року, яким відкликав банківську ліцензію та виключив АТ «Укрсоцбанк» з Державного реєстру банків. Правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15 жовтня 2019 року стало АТ «Альфа-Банк» (а. с. 57-60).
Керівник управління кредитним портфелем АТ «Укрсоцбанк» 26 листопада 2018 року надіслала за № 04.22-08/38-1584 на адресу начальника Сервісного центру МВС повідомлення, яким вона гарантувала, що ОСОБА_1 в повному обсязі виконала умови кредитного договору № 687/74877 від 20 липня 2007 року в повному обсязі, у зв`язку з чим договір застави № 35.02-09/342 від 20 липня 2007 року припинив свою дію. Тому АТ «Укрсоцбанк» не заперечує щодо внесення відповідних змін до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а саме: автомобіля марки Mitsubishi Galant 2.4, колір чорний, рік випуску 2007, кузов – НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований 19 липня 2007 року в Вінницькому МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області (а. с. 74).
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не сплачено виконавчий збір, нарахований при здійсненні виконавчого провадження; що позивачем лише частково погашено заборгованість в сумі 182 019,31 грн., а сума боргу складає 236 665,05 грн.; що у повідомленні від 21 жовтня 2013 року представником ПАТ «Укрсоцбанк» не вказано, яке саме зобов`язання позивача фактично виконано, що унеможливлює визначити що саме стосовно даного зобов`язання під час здійснення виконавчого провадження було накладено арешт; що повернення виконавчого листа стягувачу у зв`язку з відсутністю відомостей про конкретне проживання боржника ОСОБА_4 не є підставою для скасування арешту відповідно до частини 3 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною 1 цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску, на письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску, а в разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 11 частини 1 цієї статті арешт з майна знімається.
Апеляційний суд не погоджується із такою позицією.
Відповідно до нині діючої редакції статі 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до редакції статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», що діяла на час відкриття виконавчого провадження – 19 лютого 2010 року і на час повернення виконавчого документа стягувачу – 23 квітня 2010 року, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Станом час накладення арешту на належний позивачу автомобіль – 19 лютого 2010 року, примусове виконання рішень в Україні покладалося, згідно статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
За правилами статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, у тому числі, виконавчі написи нотаріусів. 
Відповідно статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на лютий – квітень 2010 року) державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (частина 1). Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження, зокрема, має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством (пункт 5 частини 3). 
Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону (стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження»). 
По справі встановлено, що 19 лютого 2010 року державний виконавець відкрив виконавче провадження № 17547590 з виконання виконавчого напису нотаріуса із накладенням арешту на майно боржника ОСОБА_4 
23 квітня 2010 року державний виконавець Староміського відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області повернула виконавчий напис стягувачу – АКБ «Укрсоцбанк» з тих підстав, що боржник не проживає за зазначеною адресою.
Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», чинною станом на 23 квітня 2010 року, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві у таких випадках: 
1) за письмовою заявою стягувача; 
2) якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 
3) якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення, одержати певні предмети, що повинні бути передані йому від боржника згідно з рішенням; 
4) у разі якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснює авансування витрат на проведення виконавчих дій, якщо їх авансування передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 
5) якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (за винятком виконавчих документів, зазначених у частині першій статті 42 цього Закону), а також виконавчих документів, за якими мають бути стягнені грошові кошти чи інше майно, та інших виконавчих документів, які можуть бути виконані без безпосередньої участі боржника; 
6) якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (частина 1). 
Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, державний виконавець складає акт (частина 2). 
У разі повернення виконавчого документа з підстав, встановлених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску із звітом державного виконавця про його використання (частина 3). 
Про повернення виконавчого документа і авансового внеску стягувачеві державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк (частина 4). 
Повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2 - 6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону (частина 5).
Статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній станом на 23 квітня 2010 року,  передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40 1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 1).
Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника (частина 2). 
За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна (частина 3).
Таким чином, державний виконавець при винесенні 23 квітня 2010 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу повинен був виконати вимоги чинної на той момент частини 2 статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» і разом із поверненням виконавчого документа стягувачу у своїй постанові повинен був зазначити про скасування арешту накладеного на майно боржника.
Таких вимог закону державний виконавець не виконав.
Також по справі встановлено, що боржник ОСОБА_1 виконала в повному обсязі взяті на себе зобов`язання за договором кредиту № 687/74877 від 20 липня 2007 року, у зв`язку з чим припинив свою дію договір застави № 35.02-09/342 від 20 липня 2007 року, за яким предметом застави був автомобіль Mitsubishi Galant 2.4, 2007 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , належний на праві власності позивачу по справі ОСОБА_1 .
Наведене стало підставою для звернення стягувача АТ «Укрсоцбанк» до начальника Сервісного центру МВС із повідомленням про те, що він не заперечує щодо внесення відповідних змін до свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу (а. с. 74).
Проте, таке повідомлення не прийняте до уваги і не виконане Регіональним сервісним центром у Вінницькій області, про що свідчить відповідь на запит адвоката від 05 квітня 2019 року (а. с. 24).
По справі також встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» 21 жовтня 2013 року за вихідним № 19.301-86/11180 звернулося до Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції із заявою про закінчення виконавчого провадження, у якій вказало, що Староміським відділом ДВС відкрито виконавче провадження про примусове виконання в/н № 4716 від 28 грудня 2009 року про звернення стягнення на предмет застави (за договором застави 35.02-09/342 від 20 липня 2007 року), а саме: транспортний засіб марки Mitsubishi Galant 2.4, 2007 року випуску, № шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Вінницьким МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області 19 липня 2007 року, що належить на праві власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . 
Цією заявою ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» просив винести постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням зобов`язання (а. с.112).
За правилами статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній станом на 21 жовтня 2013 року, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 8 частини 1). Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований (частина 3).
Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» в цій же редакції, визначені наслідки завершення виконавчого провадження. Так згідно з частиною 1 цієї статті у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Частиною 2 цієї статті визначено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Проте, відповідачем на той час такі вимоги закону не виконані і передбачена законом постанова про закінчення виконавчого провадження із зазначенням зняття арешту із спірного автомобіля, накладеного державним виконавцем цього відділу ДВС, за заявою стягувача про повне фактичне виконання зобов`язань боржником ОСОБА_1 , не винесена.
Окрім цього, у судовому засіданні державний виконавець заявив про те, що на виконанні у Староміському відділі ДВС не має відкритого і не виконаного виконавчого провадження щодо стягнення із боржника ОСОБА_4 коштів, у тому числі на користь АКБ «Укрсоцбанк» чи його правонаступника АТ «Альфа-Банк», а чи про стягнення виконавчого збору.
Також судом встановлено, що подана 18 квітня 2019 року власником спірного автомобіля ОСОБА_1 заява на ім`я начальника Староміського відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області про зняття арешту із її власного автомобіля, накладеного постановою від 19 лютого 2010 року, залишилася без задоволення (а. с. 26-27, 28). 
Таким чином не знятим за наявності законних підстав арештом порушується право власності позивача по справі ОСОБА_1 , гарантованого статтею 41 Конституції України і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, колегія суддів вважає її позовні вимоги обґрунтованими і законними та такими, що підлягають до задоволення.
При цьому позивач просила звільнити з-під арешту її автомобіль і припинити чинність обмежень на проведення реєстраційних дій із ним.
Водночас по справі встановлено, що дійсно мав місце факт саме накладення арешту на автомобіль, що належить позивачу, та не встановлено наявності факту накладення обмежень щодо проведення реєстраційних дій із цим автомобілем. Накладення арешту на автомобіль свідчить і про встановлення певних обмежень щодо нього, у тому числі, і на вчинення реєстраційних дій із ним.
За таких обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення про звільнення автомобіля з-під арешту.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Не правильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягав застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином вимоги апеляційної скарги підлягають до часткового задоволення, а рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
По справі позивачем заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру, тому при частковому задоволенні вимоги немайнового характеру визначити пропорційність до задоволеної вимоги не можливо.
Позивач при поданні позовної заяви сплатила судовий збір в сумі 768,40 грн. (а. с. 1) і при поданні апеляційної скарги на рішення суду сплатила судовий збір в сумі 1153,00 грн., що разом складає суму 1921,40 грн. яка підлягає до стягнення на її користь із відповідача у зв`язку із задоволенням її позову.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Староміського відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту, задовольнити частково.
Звільнити належний на праві власності ОСОБА_1 автомобіль Mitsubishi Galant 2.4, 2007 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Староміського відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Биковою З. В. від 19 лютого 2010 року у виконавчому провадженні № 17547590, відкритого за заявою стягувача Вінницького міського управління АКБ «Укрсоцбанк» по виконанню виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 28 грудня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «Укрсоцбанк» 236 665,05 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути із Староміського відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення сплаченого судового збору суму 1921,40 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	В. С. Марчук  	
  	В. В. Сопрун  	

Повний текст судового рішення складено 24 липня 2020 року