Ухвала
 
23 червня 2020 року
м. Київ
справа № 343/1362/19
провадження № 61-8706 ск20 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Мелінишин Г. П., Томин О. О., від 18 травня 2020 року про закриття апеляційного провадження у справі за позовом  ОСОБА_2 до Вигодської селищної ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ :
У червні 2019 року    ОСОБА_2 звернулася до суду із указаним вище позовом.
Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області                    від 07 серпня 2019 року позов     ОСОБА_2 задоволено. 
Визнано за    ОСОБА_2 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням,   ОСОБА_1 , як особа, що не брала участі у справі, на підставі статті 352 ЦПК України, подала апеляційну скаргу. В обґрунтування скарги вказала, що вона тривалий час зареєстрована та проживає у спірній квартирі, оскільки проживала однією сім`єю з її власником  ОСОБА_3 , отжевирішення цього спору може бути підставою для пред`явлення до неї позову про виселення. Крім того, вважає, що вона добросовісно володіє майном, тому має право заявляти права на це майно, в тому числі за давністю володіння, однак при ухваленні судового рішення без її участі суд вирішив питання про її права відносно квартири померлого. 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 березня 2020 року поновлено  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за її апеляційною скаргою на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2019 року.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 травня 2020 року, на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України закрито апеляційне провадженняза апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07 серпня              2019 року.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 травня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права. В обґрунтування скарги зазначає, що суд порушив її право на апеляційне оскарження судового рішення, яким без її участі вирішено питання про її права та обов`язки як особи, яка претендує на спадкове майно                ОСОБА_3 . Закриваючи апеляційне провадження з тих підстав, що оскаржуване судове рішення не впливає на її права, суд апеляційної інстанції не врахував висновки Апеляційного Суду Івано-Франківської області, викладені в рішенні від 09 березня 2017 року у справі                         № 343/1898/16-ц, яким встановлено, що її права можуть бути порушені внаслідок незалучення її до участі у справі про право на спадкову квартиру.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.
Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу VЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                    № 343/1821/16-ц відмовлено ОСОБА_1 у встановленні факту проживання понад п`ять років однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_3 та залишено в силі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2017 року в частині відмови у задоволенні її позову про визнання права спадкування за законом разом з спадкоємцями другої черги, та про визнання права власності на Ѕ частини спадкового майна.
Встановивши ці обставини, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 не має права на спадкове майно, а спадкоємцем за правом представлення після смерті ОСОБА_3 є його племінниця ОСОБА_2 . Оскільки права і обов`язки, що складають спадщину, з часу відкриття спадщини не перейшли до ОСОБА_1 , рішенням суду першої інстанції від 07 серпня 2019 року про визнання за  ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру не вирішувались і не могли вирішуватись права та обов`язки ОСОБА_1 . 
Викладені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_1 щодо преюдиційних рішень судів ідентичні доводам її апеляційної скарги, перевірялися апеляційним судом в межах відкритого апеляційного провадження із наданням заявнику процесуальної можливості доводити перед судом їх переконливість, однак не знайшли свого підтвердження належними і допустимими доказами. Зокрема, оскільки 16 січня 2019 року у справі                                    № 343/1821/16-ц судами остаточно вирішено вимоги ОСОБА_1 на спадкове майно померлого ОСОБА_3 і відмовлено у їх задоволенні, суд апеляційної інстанції мав достатні підстави вважати, що станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення (07 серпня 2019 року) про право на спадкування майнаОСОБА_3 , права  ОСОБА_1 не вирішувались.  За таких обставин, безпідставними є посилання заявника на вирішення судом першої інстанції питання про її права та обов`язки щодо спадкового майна та обмеження її права на доступ до правосуддя у суді апеляційної інстанції. 
Врахувавши, що  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у справі, в якій вона не брала участі, на судове рішення, яким не вирішувалось питання про  її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України. Правильність застосування цієї норми права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів.
Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на правильність оскаржуваного судового рішення не впливають.
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України не викликає розумних сумнівів щодо його застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалуІвано-Франківського апеляційного суду від 18 травня 2020 року про закриття апеляційного провадження у справі за позовом  ОСОБА_2 до Вигодської селищної ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                      О. В. Білоконь
                                                                                                                О. М. Осіян
                                                                                                                Н. Ю. Сакара