Ухвала
17 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 645/7852/19
провадження № 61-13588ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., 
Коротуна В. М.,
розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 04 червня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ - «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що  ОСОБА_1  звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву 
№ б/н від 20 травня 2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 
3 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.Проте, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31 жовтня 2019 року має заборгованість в розмірі 369 015,69 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 3 494,72 грн, заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом - 359 302,30 грн, заборгованості за комісією - 0,00 грн, заборгованості за пенею - 6 218,67 грн.
Вказав, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 119 922,04 грн, яка складається з заборгованості за 
кредитом - 3 494,72 грн, заборгованості за відсотками за період 
з 20 травня 2011 року по 31 березня 2018 року - 116 427,32 грн.
Вказав, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку.
Просив стягнути з ОСОБА_1  на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 травня 2011 року в розмірі
119 922,04 грн станом на 31 жовтня 2019 року, яка складається з заборгованості за кредитом - 3 494,72 грн, заборгованості за відсотками за період з 20 травня 2011 року по 31 березня 2018 року - 116 427,32 грн та судові витрати в розмірі 1 921,00 грн.
Заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова 
від 04 червня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 травня 2011 року в розмірі 3 494,72 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Не погоджуючись частково з заочним рішенням суду першої інстанції, 
АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками.
Постановою Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року апеляційну скаргу  АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.
Заочне рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова 
від 04 червня 2020 року в оскаржуваній частині залишено без змін.
В іншій частині заочне рішення не оскаржувалося та не переглядалося.
10 вересня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 04 червня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом та передати справу в цій частині на новий розгляд, в іншій частині судові рішення залишити без змін. 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, 
яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. 
Ціна позову у цій справі становить  119 922,04 грн, тобто суму, яка станом 
на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).
Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, 
є малозначною в силу закону.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що справа є малозначною, але оскаржується згідно підпунктів а, в пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України, а саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та справа має виняткове значення для позивача.
Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для АТ КБ «ПриватБанк».
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Отже, випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою 
статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, 
пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 04 червня 
2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
Судді:	М. Є. Червинська    С. Ю. Бурлаков   В. М. Коротун