Ухвала
 
02 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 521/9366/19
провадження № 61-8891ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М. 
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 05 вересня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про визнання кредитного договору недійсним,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про визнання кредитного договору № 0102-2778 від 20 грудня 2018 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 недійсним в цілому із застосуванням наслідків, передбачених статтею 216 ЦК України.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що в квітні 2019 року йому почали надходити дзвінки від працівників відповідача, з яких він дізнався про те, що ним укладено кредитний договір з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» № 0102-2778 від 20 грудня 2018 року, згідно якого кредитодавець надає позичальникові грошові кошти в кредит в сумі             10 000,00 грн. Згідно з пунктом 1.3. договору строк кредиту та строк дії договору 14 днів. Згідно з пунктом 1.5. договору розмір процентів складає 2 % від суми кредиту за кожен день користування. Позивач вважає, що договір не був підписаний з його сторони, сторони не домовились про всі істотні умови, а тому є підстави для визнання договору недійсним. Встановивши факт відсутності підпису, такий договір має бути визнаний нікчемним. У позивача відсутні відомості, що гроші кредитодавцем йому передавались, а отже договір не є укладеним. В оспорюваному договорі відсутні істотні умови, передбачені Законом України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме відсутні підписи сторін, не зазначено строк внесення фінансового активу та умови взаєморозрахунків, не визначено мету отримання кредиту, не визначена необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, не визначено види забезпечення наданого кредиту, не визначена процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни та сплати процентів, не визначена реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит, не зазначено порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту, не визначено порядок дострокового повернення кредиту. Відповідачем не виконано вимоги статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання інформації, а тому такі дії можна вважати нечесною підприємницькою практикою. Відповідач умисно змінив затверджену Законом України «Про споживче кредитування» черговість погашення заборгованості. В період з січня по лютий               2019 року позивачем було помилково внесено на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 6 100 грн, вважаючи, що вони вносяться за іншим не припиненим кредитним зобов`язанням.
Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 05 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 06 травня 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 05 вересня 2019 року залишено без змін.
10 червня 2020 року  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 05 вересня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду              від 06 травня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.  
Предметом спору є визнання договору № 0102-2778 від 20 грудня 2018 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 недійсним.
Справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. 
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а) і в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. 
У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для касаційного перегляду судових рішень, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі              будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року). 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси                           від 05 вересня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                В. С. Висоцька
 
                                                                                                    І. М. Фаловська