Справа № 345/4121/18 
Провадження № 22-ц/4808/406/20 
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М. 
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доповідач)                Мелінишин Г.П.
               суддів:                                        Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В., 
за участю секретаря Турів О.М.,        
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Калуського міськрайонного суду в складі судді Миговича О.М., ухвалене 20 грудня 2019 року в м. Калуші Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, 
в с т а н о в и в :
В жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.
В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що вони є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьківство ОСОБА_1 підтверджено заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 12 червня 2018 року, яким його визнано батьком дитини. На підставі чого видано повторне свідоцтво про народження. Донька проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Натомість, відповідач ніякої участі в цьому не приймає. Однак має таку можливість, оскільки працює та отримує достатній дохід. Соціальна допомога на дитину є незначною, позивач не працює, тому самостійно не може повноцінно забезпечити доньку. Посилаючись на те, що батько спроможний нести матеріальні витрати для забезпечення належного рівня життя доньки, просила стягнути аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000,00 грн щомісячно.
Повторним заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 20 грудня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 500,00 грн щомісячно починаючи з 03 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з обов`язку обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При цьому враховано матеріальне становище позивача та платника аліментів, який, на думку суду, має можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в зазначеному розмірі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази його матеріального становища та можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі. На його думку, судом не враховано рівність обов`язку батьків в утриманні дітей. А сама позивач приховала, що працює за межами України, де має стабільний дохід. 
Більше того на його утриманні перебуває ще троє дітей - сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з матір`ю якого він перебуває в фактичних шлюбних відносинах), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . А також дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання якої з нього стягуються аліменти за судовим рішенням. Про ці обставини позивачеві було відомо, однак вона не повідомила їх суду. Відповідно визначена в судовому рішенні сума аліментів не обґрунтована та не відповідає дійсним обставинам справи. 
З наведених підстав просив рішення суду скасувати, ухваливши нове, яким стягнути з нього на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000,00 грн щомісячно на утримання доньки ОСОБА_3 до досягнення нею повноліття.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 покликається на законність та обґрунтованість судового рішення, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування. 
ОСОБА_1 у встановлений судом строк не подав відзиву та будь-яких належних доказів на спростування її позовних вимог. А отже суд згідно положень чинного законодавства розглянув справу за наявними в ній матеріалами. Крім того, відповідач та його представник без поважних причин не з`явились в судове засідання не зважаючи на те, що за їхньою заявою було переглянуто та скасовано попереднє заочне рішення. 
Вважає обґрунтованим визначений судом розмір аліментів, оскільки батько впродовж трьох років з часу народження дитини не надавав їй жодної фінансової допомоги. Враховуючи здійснення догляду за дочкою та сином від першого шлюбу, вона була позбавлена можливості працювати. З огляду на це надуманими є твердження апелянта про її працевлаштування за кордоном. 
Також їй не було нічого відомо про наявність у відповідача інших утриманців, і будь-які докази щодо цього суду першої інстанції не подавалися. Більше того судове рішення про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 винесено вже після звернення її до суду з цим позовом.
Аналогічно після пред`явлення нею позову народився і син апелянта ОСОБА_4 . 
Про майновий стан ОСОБА_1 свідчать відомості з Держприкордонслужби України, згідно із якими він неодноразово впродовж щотижня виїжджав в інші країни. Ця обставина підтверджується і постановою Калуського міськрайонного суду від 15 серпня 2018 року про стягнення штрафу за керування транспортним засобом в нетверезому стані в розмірі 10 200,00 грн, який він також спроможний був сплатити.
Крім цього вказує, що ОСОБА_1 є здоровою, працездатною особою, як безробітний не зареєстрований, має у власності автомобіль. Натомість зловживаючи своїми процесуальними правами та намагаючись ухилитись від виконання батьківських обов`язків свідомо затягує розгляд справи. 
       В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник - адвокат Іванів О.Б. доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.
ОСОБА_2 вимог скарги не визнала, покликаючись на обгрунтованість висновків суду.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
За положеннями частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.
Як правильно встановлено судом сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наведена обставина підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 25 липня 2018 року (а.с. 6 т.1). 
Дитина проживає з матір`ю - позивачем у справі, знаходиться на її утриманні та вихованні, що не заперечується відповідачем. 
З`ясовано, що ОСОБА_1 в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, в зв`язку із чим позивач вправі була звернутися до суду із цим позовом. 
Фактично такого обов`язку не заперечує і сам апелянт, не погоджуючись лише з визначеним судом розміром аліментів.
Згідно із частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття перша Закону України «Про прожитковий мінімум»).
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становив з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.
В 2020 році вказана величина становить з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривню.
Ця сума свідчить про мінімальний рівень матеріального забезпечення. 
Разом з тим, у ОСОБА_1 відсутні виключні обставини, які б підтверджували, що він спроможний надавати допомогу дитині лише на мінімальному рівні, тобто половину прожиткового мінімуму.
А отже, сума аліментів в розмірі 2 500,00 грн щомісячно визначена судом обґрунтовано, з врахуванням необхідності повноцінного матеріального забезпечення та виховання доньки сторін.
На час ухвалення рішення судом матеріали справи не містили жодних доказів про надання відповідачем в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини. 
При визначенні розміру аліментів суд виходив з рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, враховуючи матеріальне становище стягувача та платника аліментів. 
При цьому в матеріалах справи відсутні дані щодо наявності та розміру доходу ОСОБА_1 . Жодних доказів з цього приводу сторона відповідача не надала.
Одні лише посилання на те, що він неспроможний сплачувати аліменти, оскільки не має стабільного достатнього заробітку, не звільняє його від обов`язку утримувати доньку враховуючи його вік, стан фізичного здоров`я тощо.
Аналогічно не надано апелянтом і будь-якої інформації про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та зайняття певними видами діяльності.
Натомість згідно наявної в матеріалах справи інформації Держприкордонслужби України з січня 2017 по березень 2019 року ОСОБА_1 систематично неодноразово в місяць перетинав державний кордон України (а.с. 144-145 т. 1). 
Зважаючи на це апелянтом не наведено виключних обставин щодо неможливості здійснювати утримання доньки ОСОБА_3 у визначеному судом розмірі.
Беручи до уваги, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити належне утримання дітей до повноліття незалежно від розміру їх доходів, що відповідач є працездатним, фізично здоровим, апеляційний суд погоджується з висновком суду про обгрунтованість стягнення аліментів в зазначеному розмірі.
На думку колегії суддів, такий розмір аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає встановленим обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.
При цьому виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку доньки, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини, також не будуть створювати відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру.
Покликання апелянта на необхідність зменшення визначеного розміру аліментів на утримання дитини фактично до мінімального гарантованого розміру не заслуговує на увагу, оскільки закріплений на законодавчому рівні такий розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо зміни рішення суду ОСОБА_1 зазначав, що судом неповно з`ясовані обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема щодо його матеріального становища. Разом з тим на його утриманні перебуває ще троє дітей та його сім`я, про що подано нові докази до суду апеляційної інстанції. При цьому зазначив, що був позбавлений можливості подати такі докази при розгляді справи по суті, оскільки перебував за кордоном.
Зокрема, з доданих копій документів вбачається, що апелянт є батьком трьох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому рішенням Калуського міськрайонного суду від 01 серпня 2019 року (чинним на час розгляду судом цієї справи) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти в розмірі по 1 500,00 грн щомісячно на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 . Разом з тим належних доказів щодо перебування інших дітей на його утриманні апелянт суду не надав (а.с. 189-192 т.1).
Відповідно до положень статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Статтею 83 ЦПК України унормовано порядок подання доказів, згідно з яким сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
У відповідності до частин 4, 5 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 статті 83 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв адвокат Іванів О.Б. на підставі ордеру, виданого згідно договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № б/н від 04 квітня 2019 року. Саме ним було подано заяву про перегляд заочного рішення Калуського міськрайонного суду від 12 червня 2018 року. Також приймав участь в судовому засіданні 06 травня 2019 року, в якому судом винесено ухвалу про задоволення його заяви про перегляд заочного рішення, скасування такого та призначення справи до розгляду в загальному порядку на 27 травня 2019 року з викликом осіб, які беруть участь у справі (а.с. 66-69,115-116 т.1). 
З огляду на вищезазначене відповідач та його представник не були позбавлені можливості подати при цьому суду докази наявності на утриманні ОСОБА_1 дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Окрім того, матеріали справи не містять жодних даних щодо розірвання договору про надання правничої допомоги. Адвокат Іванів О.Б. також здійснював представництво інтересів відповідача під час розгляду справи в апеляційному суді.
З урахуванням надання ОСОБА_1 у суді першої інстанції професійної правничої допомоги, відповідно до вимог статті 83 ЦПК України та статті 367 ЦПК України, в апеляційного суду немає підстав для прийняття доказів, які надані ним на стадії апеляційного провадження. Вказані документи стороною відповідача не були долучені під час перегляду заочного рішення як і не представлено поважних причин неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
А тому долучені до апеляційної скарги нові докази не можуть враховуватися при апеляційному перегляді справи.
Разом з тим відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.
З огляду на це апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа віднесена законом до малозначних, рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 
       Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 20 грудня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                         О.В. Пнівчук
       Л.В. Ясеновенко 

Повний текст постанови виготовлено 06 липня 2020 року