Справа № 161/19336/19 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/620/20  Категорія: 18 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
16 червня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Данилюк В.А., Федонюк С.Ю.,
з участю секретаря – Лимаря Р.С.,
представника позивача – Патько Н. ОСОБА_1 ,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання іпотеки припиненою за апеляційною скаргою представника відповідача ПАТ «Дельта Банк» - Микулика Василя Миколайовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2020 року 

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Дана квартира була ним придбана в ОСОБА_3 08.05.2018 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Дишкант О.М., який зареєстровано в реєстрі за № 184. 08.05.2019 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Дишкант О.М. здійснено державну реєстрацію права власності позивача в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно – номер запису 26055480.
В кінці жовтня 2019 року він звернувся до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Дишкант О.М. з заявою про вчинення нотаріальної дії та дізнався, що у спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно міститься запис про іпотеку № 15659424 від 21.11.2007 року та заборона № 15659090 на нерухоме майно, яка була накладена на підставі договору іпотеки від 21.11.2007 року, реєстраційний номер 9376, іпотекодержателем квартири значиться ПАТ «Дельта Банк», боржником ОСОБА_3 .
Зазначає, що в подальшому від ОСОБА_3 він дізнався, що 21.11.2007 року між останнім та ТзОВ «Укрпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 1061/ФКВ-07 про надання кредиту терміном до 17.11.2022 року. В якості забезпечення за даним кредитним договором, між ОСОБА_3 та ТзОВ «Укрпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.01.2012 року у справі № 2-1124/11 з ОСОБА_3 було стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором № 1061/ФКВ-07 в розмірі 342424,28 грн. та судові витрати по справі. На підставі даного судового рішення було видано виконавчий лист, який знаходився на примусовому виконанні у Першому ВДВС Луцького МУЮ. ОСОБА_3 вищевказане рішення суду було виконано повність, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження № 48414296.
Крім того, припинено чинність накладеного арешту на майно боржника та інших заходів примусового виконання рішення.
Зазначає, що основне зобов`язання, що виникло з кредитного договору припинилось у зв`язку з його виконанням проведеним належним чином, і як наслідок припиненою є і іпотека, яка виникла на підставі договору іпотеки від 21.11.2007 року.
З наведених підстав, позивач просить суд визнати іпотеку, яка виникла на підставі договору іпотеки від 21.11.2007 року, реєстровий номер 9376, посвідчений приватним нотаріусом Ариванюк Н.А. припиненою та припинити у спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 15659424 від 21.11.2007 року та заборону на нерухоме майно – номер запису про обтяження 15659090.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2020 року позов задоволено.
Ухвалено визнати іпотеку, яка виникла на підставі договору іпотеки від 21.11.2007 року, реєстровий номер 9376, посвідчений приватним нотаріусом Ариванюк Н.А. припиненою.
Припинити у спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 15659424 від 21.11.2007 року та заборону на нерухоме майно – номер запису про обтяження 15659090.
В апеляційій скарзі представник відповідача ОСОБА_4 , покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що рішення Ківерцівського районного суду від 16.01.2012 про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором повністю виконане боржником, а тому припинилися зобов`язання за кредитним договором та у зв`язку з цим припинились і правовідносини іпотеки за іпотечним договором.
Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 21.11.2007 між ТзОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1061/ФКВ-07 про надання кредиту в розмірі 115 000 доларів США.
В якості забезпечення за даним кредитним договором, між ТзОВ «Укрпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 16-18).
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до останнього про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.01.2012 року у справі № 2-1124/11 з ОСОБА_3 було стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором № 1061/ФКВ-07 в розмірі 342424,28 грн. та судові витрати по справі (а.с. 13, 14).
На підставі даного судового рішення було видано виконавчий лист, який знаходився на примусовому виконанні у Першому ВДВС Луцького МУЮ.
Вищевказане рішення суду було виконано повністю ОСОБА_3 , що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження № 48414296 від 28.08.2015. Також було скасовано чинність арешту майна боржника та інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 15).
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Отже, пред`явлення ПАТ «Дельта Банк» позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором свідчить про те, що кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів.
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, і право кредитодавця нараховувати інші передбачені договором платежі припинилося.
Встановивши, що банк використав своє право надане йому частиною другою статті 1050 ЦК України та змінив строк виконання основного зобов`язання звернувшись до суду у 2011 році про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наслідками якого Ківерцівський районний суд Волинської області від 16 січня 2012 року ухвалив рішення, яке боржник виконав, що підтверджується постановою державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ про закінчення виконавчого провадження від 28 серпня 2015 року у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про припинення в ОСОБА_3 зобов`язання за кредитним договором.
Правовий висновок щодо припинення кредитних зобов’язань викладено у постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат не є санкцією передбаченою умовами договору за неналежне виконання умов договору та не входять до складу основного зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності в ОСОБА_5 заборгованості перед відповідачем, розрахунку заборгованості, доказів звернення відповідача до позивача з вимогою про сплату заборгованості, доказів звернення відповідача до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
08 травня 2018 року позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Дишкант О.М., який зареєстровано в реєстрі за № 184, придбав у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , відносно якої міститься запис про іпотеку № 15659424 від 21.11.2007(а.с. 5-8).
Таким чином, до позивача ОСОБА_2 перейшло право власності на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 і він набув статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до ст. 1 Закону України  «Про іпотеку» іпотека – вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Підстави припинення іпотеки передбачено ст. 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпоетку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону про іпотеку).
Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «пПо іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
За ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши факт належного виконання боржником основного зобов’язання за кредитним договором, дійшов правильного висновку про настання у зв`язку з цим таких юридичних наслідків як припинення правовідносин іпотеки за іпотечним договором.
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 456/3745/16-ц.
Доводи апеляційної скарги, про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для припинення договору іпотеки, не дав належної оцінки доказам щодо неналежного виконання боржником своїх зобов’язань за кредитним договором, зокрема щодо права банку на отримання від боржника суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки судом доказів.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому апеляційну скаргу залишає без задоволення, а судове рішення- без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ПАТ «Дельта Банк»- Микулика Василя Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2020 року в даній справі залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий 

Судді