ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 2-3239/10	Головуючий у 1-й інстанції Грицай Р.М. 	
Провадження № 22-ц/817/225/20 	Доповідач - Сташків Б.І.	
Категорія - 241000000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Сташків Б.І. 
суддів -  Костів О. З., Щавурська Н. Б., 
                                       за участю секретаря - Сович Н.А.
                                       заінтересованої особи ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 2-3239/10 за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2019 року, постановлену суддею Грицак Р.М.,повний текст ухвали складено 12 грудня 2019 року, у справі за заявою публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання,- 
                                       ВСТАНОВИВ:
       28 листопада 2019 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа по справі №2-3239/10 виданого Тернопільським міськрайонним судом 27 серпня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 164180,22 гривень та поновлення строку для пред`явлення його до виконання. 
       В обґрунтуванні вказаної заяви зазначав, що на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» солідарно стягнено заборгованість з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в розмірі 162435, 86 грн. за кредитним договором №80/64М від 01 березня 2006 року, а також 1624,36 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На виконання вказаного рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 27 серпня 2010 року видано виконавчий лист №2-3239/10. 25 грудня 2012 року на підставі ухвали суду було замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк» у виконавчих провадженнях відкритих на підставі виконавчого листа № 2-3239/10 від 27 серпня 2010 року. Зазначав, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень за параметрами пошуку - прізвищем, ім`ям та по батькові боржника ОСОБА_1 -відкриті виконавчі провадження відсутні, що підтверджує факт відсутності на виконанні у будь-якому відділі державної виконавчої служби чи приватного виконавця виконавчих листів про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . Також зазначав, що згідно відомостей ПАТ «Дельта Банк» виконавчий лист №2-3239/10 виданий 27 серпня 2010 року від Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області та від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» не надходив. Таким чином заявник вказував, що виконавчий лист №2-3239/10 виданий 27 серпня 2010 року можна вважати втраченим у зв`язку із чим просив видати дублікат виконавчого листа №2-3239/10 та поновити строк його пред`явлення до виконання.
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2019 року у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про видачу дубліката виконавчого листа, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 27 серпня 2010 року по справі №2-3239 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №80/64М від 01 березня 2006 року в розмірі 164180,22 грн. відмовлено.
       Не погодившись із вказаною ухвалою суду від представника ПАТ "Дельта Банк" поступила апеляційна скарга, в якій заявник просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ПАТ "Дельта Банк" про видачі дублікату виконавчого листа у справі №2-3239/10.
       У доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом норм процесуального права, та невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Зокрема вказує,що судом першої інстанції заявника не було повідомлено належним чином про розгляд справи, у зв`язку із чим він позбавлений був можливості надати свої пояснення. Вказує, що не повідомлення Банку про розгляд справи, позбавило його можливості надати суду докази, які були отримані ним після подачі заяви, а саме: лист від 02 грудня 2019 року, вих.№ 60720 надісланий банку Тернопільським МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області про повернення виконавчого листа по даній справі із копіями Постанови про повернення виконавчого листа від 26 жовтня 2008 року ВП№40196540 ПАТ "УкрСиббанк" та копією фіскального чеку про відправлення постанови та виконавчого листа ПАТ "УкрСиббанк" та лист від 21 листопада 2019 року вих. №21-1-01/91840 надісланий банку ПАТ "УкрСиббанк" про те, що виконавчий лист, який був виданий Тернопільським міськрайонним судом 27 серпня 2010 року по справі №1915/21001/2012р. до ПАТ "УкрСиббанк" не надходив.
       Представник ПАТ "Дельта Банк" вважає, що вказані докази мають важливе значення для розгляду заяви про видачу дублікату виконавчого листа, оскільки підтверджують факт направлення оригіналу виконавчого листа первісному стягувачу ПАТ "УкрСиббанк".
       У судове засідання не з`явився представник ПАТ "Дельта Банк" , однак про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
       Заінтересована особа - ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечила проти поданої апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.
       Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 
       Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
       Згідно ч.3 ст.367 Цивільного процесуального кодексу докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суд приймав лише у виняткових випадках. Зокрема, якщо учасник справи доведе неможливість їх подання раніше з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
       Як вбачається з матеріалів справи із заявою до суду першої інстанції ПАТ "Дельта Банк " звернувся 28 листопада 2019 року, докази, які ним подано у суді апеляційної інстанції заявником отримано 02 грудня 2019 року(а.с.159) тобто після звернення із заявою до суду першої інстанції. Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення ПАТ "Дельта Банк" про розгляд справи 12 грудня 2019 року, подані докази суд апеляційної інстанції вважає такими, що слід взяти до уваги при перегляді оскаржуваної ухвали суду.
       У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
       Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала вказаним вимогам не відповідає.
       Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №80/64М від 01 березня 2006 року в розмірі 162435,86 грн. та судові витрати, що в сукупності становить 164180,22 грн.
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 грудня 2012 року замінено стягувача публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» у виконавчих провадженнях №№ 22017753, 22020815 та 22020525 на підставі виконавчих листів №2-3239/10 від 27 серпня 2010 року з примусового виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2010 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості.
       Згідно довідки ПАТ «Дельта Банк» від 26 листопада 2019 року №26/11/19 оригінал виконавчого листа, який був виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 27 серпня 2010 року по справі №2-3239/10 про стягнення боргу за кредитним договором з ОСОБА_4 в сумі 164180,22 грн. в користь ПАТ «УкрСиббанк», виконавче провадження № 40196540, від Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області та від ПАТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» не надходив.
       Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що зміст заяви ПАТ «Дельта Банк» про видачу дубліката виконавчого листа не містить виклад обставин і зазначення доказів, які б свідчили про втрату виконавчого листа, а саме коли і ким втрачено виконавчий лист. Суд зазначав, що роздруківка даних з Автоматизованої системи виконавчих провадження, яка заявником подана до заяви, не містить даних про втрату виконавчого документа, а лише свідчить про те, що станом на 15 листопада 2019 року на виконанні у відділі державної виконавчої служби чи приватного виконавця виконавчих листів про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не має.
       Крім того, вказав, що не підлягає задоволенню заява в частині видачі дублікатна виконавчого листа, оскільки строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив 27 серпня 2013 року. 
       Суд апеляційної інстанції не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
       Відповідно до вимог ч. 1ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
       Вимогами статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення.
       Згідно із ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIIІ, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
       Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
       Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.
       Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (в редакції, чинній на день набрання законної сили рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. 
       Згідно до частини другої статті 22 вказаного Закону України строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановляння. 
       Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 2597-VIII від 18.10.2018, строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.
       Згідно частини першої,частини четвертої- п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. 
       Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання;надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
       У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
       Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.
       При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили. Зазначена правова позиція закладено у Постанові Верховного Суду №0308/8710/12 від 31 жовтня 2019 року.
       Так судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до Постанови про повернення виконавчого документу стягувачу ВП№40196540 від 26 жовтня 2018 року , виконавчий лист №2-3239/2010, який виданий 27 серпня 2010 року повернуто у зв`язку із відсутністю майна боржника. Зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлено до виконання в строк до 26 жовтня 2021 року.
       При цьому, з вказаної Постанови вбачається, що Виконавчий лист повернуто стягувачу , якого вказано ПАТ "УкрСиббанк"та додано фіскальний чек про направлення ПАТ "УкрСиббанк" Виконавчого листа (а.с.160,161). Разом з тим, як вбачається із листа від 21 листопада 2019 року вих. №21-1-01/91840 ПАТ "УкрСиббанк" повідомляє про те, що виконавчий лист, який був виданий Тернопільським міськрайонним судом 27 серпня 2010 року по справі №1915/21001/2012р. до ПАТ "УкрСиббанк" не надходив(а.с.162).
       Таким чином наведені обставини свідчать про те, що виконавчий лист наразі втрачений, та не знаходиться у попереднього стягувача, або у відділі державної виконавчої служби .
       Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі № 2-1053/10 (провадження № 61-18169св18) зроблено висновок, що «при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист».
       Обґрунтовуючи свою вимогу про видачу дублікату виконавчого листа № №2-3239/10 виданого Тернопільським міськрайонним судом 27 серпня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 164180,22 гривень, заявник посилався на те, що виконавчий лист №2-3239/10 виданий 27 серпня 2010 року від Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області та від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» не надходив.
       Згідно з частиною першою статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
       Відповідно до пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року, рекомендоване поштове відправлення - це реєстрований лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M», які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення.
       Згідно з пунктом 99 цих Правил рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці 4 пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.
       Таким чином, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу у виконавчому провадженні постанови про повернення виконавчого документа є квитанція про відправлення та повідомлення про вручення рекомендованого листа, які в матеріалах справи відсутні.
       Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року, у справі № 6/2515/739/2012.
       Убачається, що доказів того, що ПАТ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві відсутні, як і відсутні докази отримання постанови про повернення виконавчого документа ВП№40196540 стягувачем ПАТ «Дельта Банк». 
       Окрім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 серпня 2010 року повністю виконане добровільно боржником, або ж, що виконавчий лист, виданий на підставі цього рішення, перебуває на примусовому виконанні. 
       Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
       У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
       У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
       Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       Суд першої інстанції всупереч вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення не з`ясував, усіх обставин справи у зв`язку із чим прийшов до помилкових висновків щодо відмови у задоволенні заяви ПАТ "ДельтаБанк".
       Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України.         Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
       Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
       Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
       Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
       Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
       У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
       Так, відповідно до §§ 51-53 рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
       Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
       Відповідно до п. 17.4 частини 1 розділу VIIІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України від 03 жовтня 2017 року у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
       Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви. Вказана правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду справа № 2-836/11від 21 серпня 2019 року.
       Таким чином, оскільки строк для пред`явлення виконавчого документа ПАТ "Дельта Банк" до виконання не сплив, а тому заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку та підлягає до задоволення, оскільки матеріалами справи підтверджується втрата стягувачем ПАТ "Дельта Банк" виконавчого листа №2-3239/10 виданого 27 серпня 2010 року .
       Правилами п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права
       За таких обставин, встановивши, що судом першої інстанції постановлено ухвалу із порушенням вимог процесуального закону, доводи апеляційної скарги висновки суду спростовують, оскільки належними доказами та в судовому засіданні підтверджено втрату стягувачем оригіналу виконавчого листа, суд апеляційної інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу, та частково задовольняє заяву Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про видачу виконавчого листа.
       Керуючись ст. ст. 367, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
                                       ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" - задовольнити частково.
        Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2019 року - скасувати.
       Заяву публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання - задовольнити частково.
       Видати дублікат виконавчого листа у справі № 2-3239/10 виданого Тернопільським міськрайонним судом 27 серпня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 164180,22 гривень .
        У іншій частині заявлених вимог - відмовити.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду в частині вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа.
       Дата складання повного тексту постанови - 18 серпня 2020 року.

       Головуючий:                                                         Сташків Б.І.

                                                                                Костів О.З.

       Судді:                                                                 Щавурська Н.Б.