Єдиний унікальний номер 229/7174/19 
Номер провадження 22-ц/804/2079/20        

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
                            
28 липня 2020 року                        Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача    Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Агєєва О.В., Мірути О.А., 

розглянувши у м. Бахмут Донецької області у приміщенні суду в письмовому провадженні цивільну справу № 229/7174/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, з апеляцій-ною скаргою позивача ОСОБА_1 в особі її представника адвоката ОСОБА_2 -рищева Віктора В`ячеславовича на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 25 березня 2020 року у складі судді Лебеженко В.О., повний текст рішення складений 25 березня 2020 року, -
                                                                  В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (нада-лі АТ "Укрзалізниця") про стягнення заборгованості по заробітній платі.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після реорганізації структурного під-розділу ДП "Донецька залізниця" її було переведено до Виробничого підрозділу "Станція Ясинувата" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця". 15 березня 2017 року в.о. начальника регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця" Носулько О.О. видано наказ  № 384-11 від 15 березня 2017 року "Про встановлення простою". 28 квітня 2017 року першим заступником начальника регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця" Носулько О.О. видано наказ № 645-113-1  "Про деякі питання діяльності РФ «Донецька залізниця", яким передбачено скорочення штату та вивільнення працівників відповідно до вимог чинного законодавства.
Наказом № 6945/ДН-ОС від 10 липня 2017 року позивача було звільнено з 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України  з посади бригадира (звільненого) підприємств залізни-чного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу "Станція Ясинувата" у зв`язку зі скорочен-ням штату.
Уточнивши позовні вимоги, позивач, посилаючись на те, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з ним не провів, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року у розмірі 24 328 грн. 73 коп. та ком-пенсацію за порушення строків виплати заробітної плати  у сумі 5089 грн. 12 коп. 
Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публі-чного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ПАТ "Укрзалізниця") з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене на-йменування АТ "Укрзалізниця").
Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 25 березня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до АТ "Укрзалізниця" задоволені частково.
Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 154 грн. 84 коп. без утри-мання податку та інших обов`язкових платежів. 
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ "Укрзалізниця" про стягнення не ви-плаченої заробітної плати відмолено.
Стягнуто з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 04 грн. 04 коп.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що, втративши конт-роль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться на території міста Донецька та Донецької області, які тимчасово не контролюються державними органами влади України,  у тому числі до первинних документів з обліку трудових відносин з працівника-ми, починаючи з 20 березня 2017 року,  відповідач ПАТ "Укрзалізниця" не мало об`єктивної мо-жливості перевірити факт виконання позивачем професійних обов`язків та виконати свої зо-бов`язання за трудовим договором. 
На думку суду першої інстанцій наведене  спростовує доводи позивача про те, що відпові-дач був обізнаний про обов`язки перед ним про виплату заборгованості по заробітній платі та мав виконати їх у повному обсязі. Між відповідачем АТ "Укрзалізниця" його працівниками, зок-рема ОСОБА_1 з березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної си-ли, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдало збитків підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких АТ "Укрзалізниця" об`єктивно з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами догово-ру, та обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівни-ків,  у тому числі щодо позивача.
Крім того, документи, а саме розрахунки  заробітної плати за березень – липень 2017 року, які додані позивачем до позовної заяви на підтвердження своїх вимог, не завірені належним чи-ном, їх походження суду не відомо, тому вони не можуть бути визнані судом належними та до-пустимими доказами. 
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_3 -врищев В.В., в апеляційній скарзі зазначила, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, яким висновки суду не відповідають. Науково-правовий висновок Торгівельно-промислової палати, на якій посилається відповідач, не є сертифікатом ТПП Украї-ни, тобто не є належним документом, що підтверджує обставини непереборної сили. Обов`язок збереження первинної документації лежить на роботодавцеві, та її втрата не позбавляє обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Наданий позивачем розрахунок збігається з наданими органами Пенсійного фонду України індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5), наказом про припинення трудового договору № 6945/ДН-ОС від 10 липня 2017 року, який не оскаржується відповідачем, наказом № 236-ДНД від 17 березня 2017 року «Про встановлення простою» з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів СП «Донецька дирекція залізничних перевезень». 
На підставі наведеного позивач просить скасувати судове рішення у частині прийнятого рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року та про стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати.  
З інших підстав судове рішення позивачем не оскаржувалося.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 травня 2020 року за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження (а.с. 138-139).
Позивач ОСОБА_1 про постановлення ухвали про відкриття апеляційного прова-дження була повідомлена відповідно до Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" шляхом розміщення 25 червня 2020 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 142). 
Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідачем АТ "Укрзалізниця" до апеляційного суду не надано.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 червня 2020 року справу відповідно до ч. 1 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України призначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи), оскільки ціна позову у ній складає 29 417 грн. 85 коп., що мен-ше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили та справа не відноситься до тих, які відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 182 - 183).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеля-ційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рі-шення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах вер-ховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриман-ням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захис-ту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Оскаржуване відповідачем рішення в повній мірі не відповідає зазначеним вимогам проце-суального закону.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем. На підставі наказу про звільнення № 6945/ДН-ОС від 10 липня 2017 року її звіль-нено з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду ВП "Ста-нція Ясинувата" СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" РФ "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень " регіональ-ної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та підписано в.о. начальника дирекції заліз-ничних перевезень ОСОБА_4 . В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 35 днів невикористаної відпустки та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 14).
На підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду  розрахункові лис-ти за березень – липень 2017 року (а.с. 17-21).
Наказом начальника СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" від 17 березня 2017 року № 236-ДН було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вка-заному виробничому підрозділі залізниці з 20 березня 2017 року (а.с. 36). 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробіт-ній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунки  заробітної плати, які додані позивачем до позовної заяви на підтвердження своїх вимог, без номерів та дат не є належними доказами, тому вони не можуть бути визнані судом належними та допустимими доказами.  Матеріали справи не містять доказів на підтвердження, що у спірний період позивач являлась на робоче місце, за нею зберігався середній заробіток за час простою. Зазначені обставини не підтверджені належними, допустимими, достовірним, достатніми доказами, зокрема табелями обліку робочого часу, журналом обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться у простої, з підписом працівника, табуляграмами.  
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції. 
Надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджують-ся з наказом начальника СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" від 17 березня 2017 ро-ку № 236-ДНД про встановлення з 20 березня 2017 року у виробничому підрозділі, в якому пра-цювала позивач, простою з причин, незалежних від працівників,  а також з наказом № 6945/ДН-ОС від 10 липня 2017 року про припинення трудового договору,  яким визначено право позивача на компенсацію за 35 днів невикористаної відпустки та на виплату вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. 
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виклю-чно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судовий захист є одним з найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судо-чинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи не-визнаними.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можли-вість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Ко-жен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одер-жання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошо-вому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професій-но-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, по-годженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст. 115 КЗпП України.
За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про рати-фікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справед-ливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.
Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.
Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про на-раховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно матеріалів справи, зокрема відзиву на позовну заяву, відповідач не оспорює той факт, що при звільненні позивача розрахунок з ним не проведено. Відповідач посилається на те, що робоче місце позивача фактично знаходилось на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тому через відсутність зв`язку з виробничими під-розділами та не передачею з непідконтрольної території первинних документів, на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати й інші виплати, нарахування заробітної плати пра-цівникам з 16 березня 2017 року не проводилося.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. 
Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерсь-кий облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підп-риємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (поса-дової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. 
Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених доку-ментів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе вла-сник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підпри-ємством відповідно до законодавства та установчих документів. 
Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (ч. 1 ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.
Доводи АТ «Укрзалізниця» про те, що з березня 2017 року до дирекції не надходять доку-менти для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня пер-винна документація для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року по 17 ли-пня 2017 року не можуть стати підставою для відмови позивачу у задоволенні заявлених вимог.
Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною докуме-нтацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.
Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на заса-дах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, вста-новлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звер-ненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом ви-падках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
До суду позивач надав розрахунки заробітної плати за березень-липень 2017 року, згідно яких ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата за вказаний період.
Згідно наданих позивачем розрахунків  позивачу ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за березень 2017 року - 4868 грн. 17 коп. (до виплати 3871 грн. 08 коп.), за квітень 2017 року - 3092 грн. 05 коп. (до виплати 2458 грн. 75 коп.), за травень 2017 року - 3131 грн. 43 коп. (до ви-плати - 2490 грн. 00 коп.), за червень 2017 року - 590 грн. 84 коп. (до виплати - 469 грн. 84 коп.), за липень 2017 року - 16 611 грн. 37 коп., з яких  7351 грн. (1680,24+5670,81) 05 коп. - компенса-ція за невикористані 35 днів відпустки, 6761 грн. 03 коп. - грошова допомога при звільненні ( до виплати – 11 686 грн. 32 коп.) (а.с. 17 - 21). 
До матеріалів справи залучено відомість про виплату грошей № 28 за березень 2017 року, згідно якої ОСОБА_1 13 липня 2017 року отримала 1581 грн. 93 коп.  (а.с. 61-63).
Відомості, зазначені у наданих позивачем розрахунках заробітної плати за березень - ли-пень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, наказом начальника струк-турного підрозділу "Донецької дирекції залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, згідно якого у зв`язку з ві-дсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, виклика-них перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх пра-цівників виробничих підрозділів дирекції; призначено відповідальними за облік працівників, які знаходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; оплату за час простою не з вини працівників передбачено проводити з розрахунку двох третин тарифної ставки встано-вленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.
Даний наказ узгоджується з нормою ст. 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з ви-ни працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановлено-го працівникові розряду (окладу).
На підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог ОСОБА_1 додала до по-зовної заяви копію трудової книжки з відміткою від 17 липня 2017 року про звільнення  у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6-11), копію наказу (розпоря-дження) № 6945/ДН-ОС від 10 липня 2017 року про його звільнення з посади бригадира (звіль-неного) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Станція Яси-нувата» з виплатою грошової компенсації за 35 днів невикористаної відпустки та вихідної допо-моги (а.с. 14), а також розрахунки заробітної плати за березень – липень 2017 року (а.с. 17-21).
До матеріалів справи позивачем не додано табелю обліку використаного робочого часу та журналу обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої.
З урахуванням обставин справи, оскільки підрозділ, в якому працювала позивач, територіа-льно знаходиться на непідконтрольній українській владі території – місто Ясинувата Донецької області, позивач обмежена у можливостях надати усі первинні документи щодо своєї трудової діяльності, з огляду на що спір між сторонами слід вирішувати на підставі доказів, що є у справі.
Посилаючись у відзиві на позовну заяву на відсутність об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, відповідач конкретних заперечень що-до сум оплати за час простою за березень - липень 2017 року не наводить та не спростовує дока-зи, надані до суду позивачем.
Доводи відповідача про те, що з березня 2017 року до структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, не спростовують вимоги позивача, оскільки згідно наказу начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних пе-ревезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД відповідальними за облік явки працівників, які знаходяться на простої, було призна-чено начальників відповідних виробничих підрозділів та саме виробничі підрозділи здійснювали нарахування заробітної плати своїм працівникам. 
Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погір-шують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Оскільки в період простою, встановленого структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень", до складу якого входив виробничий підрозділ «Станція Ясинувата», позивач на виконання наказу виходила на своє робоче місце до дня звільнення, що підтверджу-ється наданими  розрахунками заробітної плати, та на день звільнення позивача наказ про вста-новлення простою скасовано не було, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою.
Позивачем на підтвердження розміру нарахованої йому заробітної плати за період березень-липень 2017 року надано щомісячні розрахункові листи заробітної плати, видача яких пра-цівнику передбачена ст. 110 КЗпП України, ч. 1 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці".
Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.
Отже, надані позивачем розрахункові листи заробітної плати є належним доказом, що вка-зує на розмір нарахованої заробітної плати.
Виробничий підрозділ, який видав позивачу щомісячні розрахунки заробітної плати – «Станція Ясинувата» структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень", є виробничим підрозділом відповідача, діяльність якого саме відповідачем протягом трьох років після початку антитерористичної операції не припинялася. Протягом цього строку саме цей ви-робничий підрозділ, знаходячись на території, на якій органи державної влади України не здійс-нюють свої повноваження, видавав своїм працівникам розрахунки заробітної плати, за якими відповідачем здійснювалась виплата заробітної плати працівникам по лютий 2017 року включно.
Посилаючись на втрату 16 березня 2017 року контролю над виробничим підрозділом, від-повідач, зокрема його структурний підрозділ "Донецька дирекція залізничних перевезень", 17 липня 2017 року, тобто вже після втрати контролю, видав наказ про припинення трудових відносин з позивачем та знайшов шляхи внести запис у трудову книжку позивача про його звільнення, що спростовує доводи відповідача про відсутність зв`язків з виробничим підрозділом, в якому працював позивач та в якому зберігалася його трудова книжка.
Зазначивши в наказі про припинення трудового договору про виплату позивачу при звіль-ненні компенсації за 35 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, видавши наказ щодо порядку остаточного розрахунку працівників, зокрема структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень", відповідач довід-ку про нарахування зазначених в наказі сум не видає, чим зловживає своїми процесуальними правами. 
Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основопо-ложних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.  
В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав лю-дини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині ст. 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відпові-дно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений ст. 1 Протоколу № 1 (п. 22). 
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходилась з регіональною філією "Доне-цька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року на виконання наказу роботодавця про встановлення простою згідно графіку роботи вона виходила на своє робоче місце, майнові вимоги позивача щодо оплати їй часу простою за період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, виплати компенсації за невикористані дні відпустки та грошової допомоги, про що роботодавцем зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини. 
Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за бере-зень - липень 2017 року, у строки, встановлені ч. 1 ст.116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом, суд першої інстанції мав захистити конституційні права позивача на оплату праці.
     Враховуючи надані на розгляд суду довідки про доходи, розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року, апеляційний суд дійшов висновку, що у  відповідача  АТ  "Укрзалі-зниця"  перед позивачем ОСОБА_1 мається заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року - 2977 грн. 77 коп. (4868,17 – 1890,40 (1581,93 + ((1581,93 х 18%) +  (1581,93 х 1.5%))), за квітень 2017 року - 3092 грн. 05 коп., за травень 2017 року - 3131 грн. 43 коп., за червень 2017 року - 590 грн. 84 коп., за липень 2017 року – 14 611 грн. 37 коп.  (у тому числі вихідна грошова допомога - 6761 грн. 03 коп. та компенсація за невикористану відпустку у загальній сумі 7351 грн. 05 коп.). Загальна сума заборгованості складає  24 403 грн. 46 коп., податки та інші обов`язкові платежі з якої уже утримані.
Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рі-шенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стя-гнення заборгованості по заробітній платі підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у розмірі 24 403 грн. 46 коп., яка є заборгованістю по заробітній платі за березень – липень 2017 року.
Відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату пра-ці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послу-ги у порядку, встановленому чинним законодавством. 
Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і ор-ганізації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини вла-сника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1). 
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. 
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпе-чення) (стаття 2). 
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3). 
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4). 
Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію грома-дянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Мі-ністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".
Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний ха-рактер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабі-нету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання по-датків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. 
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення мі-сячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс спожи-вчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).
Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5). 
Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Су-дової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до статті 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх випла-ти" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, ор-ганізаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затрим-ки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.
Оскільки вихідна допомога при звільненні має разовий характер та відповідно до пункту 3.6. розділу 3 "Інші виплати, що не належать до фонду оплати праці" Інструкції зі статистики заробі-тної плати, яка затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 ро-ку № 5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, не нале-жить до фонду оплати праці, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на неї відповідно до статті 2 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про ком-пенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх випла-ти" не нараховується.
Позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушен-ням строків виплати заробітної плати за період з березня по липень 2017 року, зокрема за бере-зень 2017 року сума склала –  березень 2017 року - 2977 грн. 77 коп., за квітень 2017 року - 3092 грн. 05 коп., за травень 2017 року - 3131 грн. 43 коп., за червень 2017 року - 590 грн. 84 коп., за липень 2017 року –7850 грн. 34 коп.   (14 611, 37 – 6761, 03). Оскільки на теперішній час зазначе-на заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати цих доходів, які належать до фонду оплати праці, складає більше, ніж один місяць.
Відповідно до статті 3 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію гро-мадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється виходячи з суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відпо-відний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів). Тобто для нарахування компе-нсації на зазначені вище доходи необхідно з них вирахувати податок з доходів фізичних осіб, який відповідно до пункту 167.1 Податкового кодексу України складає 18% доходу, та військо-вий збір, який відповідно до п.п. 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу складає 1,5%.
Компенсація апеляційним судом розраховується станом на 25 березня 2020 року - на день ухвалення рішення судом першої інстанції.
Місяць, рік не-виплаченого до-ходу Сума нарахо-ваного доходу (грн.) ПДФО
(грн.)
18% Військовий збір (грн.)
1,5%. Сума не ви-плаченого доходу (після утримання податків)
(грн.) Коефіцієнт приросту споживчих цін Сума компе-нсації
(грн.)
березень 2017 2977,77 535,99 44,66 2397,12 0,248
за період з квітня 2017 по лютий 2020 594,48
квітень 2017  3092, 05 556,60 46,38 2489,07 0,237 
за період з травня 2017 по лютий 2020 589,90 
травень 2017  3131, 43 563,65 46.97 2520,81 0,221 
за період з червня 2017 по лютий 2020 557,09
червень 2017 590, 84 106,35 8,86 475,63 0,202 
за період з липня 2017 по лютий 2020 96,07
липень 2017  7850, 34 1413,06 117,75 6319,53 0,199 
за період з серпня 2017 по лютий 2020 1257,58
всього       3095,12

Загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати доходів за березень-липень 2017 року складає 3095 грн. 12 коп. 
Визначені апеляційним судом заборгованість по заробітній платі та сума компенсації втрати частини грошових доходів підлягають виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. 
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, рішення суду щодо стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати та стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 04 грн. 04 коп. підлягає зміні.
Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної ін-станції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом  справи  у суді першої інстанції,  -  у випадку  скасування  або  зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, зві-льнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компен-сується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обид-ві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у по-рядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п/п 1 п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про су-довий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року, в якому позивач звернувся до суду, встановлено у розмірі 1 921 гривня.
Отже, з позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі,  ком-пенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати у загальній сумі 29 417 грн. 85 коп. підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768  грн. 40 коп. (29 417, 85  х 1% = 294,17 грн., але не менше 1 921 х 0,4).
Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір", відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнен-ня заробітної плати та поновлення на роботі.
Апеляційним судом позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за бере-зень - липень 2017 року та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушен-ням строків їх виплати задовольняються у загальному розмірі 24 403 грн. 46 коп., що складає 82,95 % (24 403,46 х 100) : 29 417,85) від заявлених позивачем вимог. 
  З огляду на вказане, з відповідача АТ «Укрзалізниця» на користь держави підлягає стягнен-ню судовий збір у розмірі 637 грн. 38 коп. ((768,40 х 82,95) : 100).
  Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, а позивач звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 152 грн. 60  коп. (768,40 х 150%).
Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.
Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 25 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати скасувати, в частині стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судо-вих витрат у розмірі 04 грн. 04 коп. змінити  
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 24 403 грн. (двадцять чотири ти-сячі чотириста три) грн. 46 коп. з яких заборгованість за  березень 2017 року –2977 грн. 77 коп., за квітень 2017 року - 3092 грн. 05 коп., за травень 2017 року - 3131 грн. 43 коп., за червень 2017 року - 590 грн. 84 коп., за липень 2017 року – 14 611 грн. 37 коп.  
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 3095 (три тисячі дев`яносто п`ять) грн. 12 коп. 
Зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_1 доходів у сумі 24 403 грн. 46 коп. та компенсації втрати частини грошових дохо-дів у розмірі 3095 грн. 12 коп. утримати з цих сум податки та інші обов`язкові платежі.
В частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць рішення допустити до негайного виконання. 
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця"  на користь держави судовий збір у розмірі 637 (шістсот тридцять сім) грн. 38 коп. 
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця"  на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп. 
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса для листу-вання: АДРЕСА_2 ).
Акціонерне товариство "Українська залізниця" (код ЄДРПОУ 40075815, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, будинок 5).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційно-му порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховно-го Суду.
    Повне судове рішення складено 28 липня  2020 року.

Суддя-доповідач:                                                                 Ю.М. Мальований

Судді:                                                                                    О.В. Агєєв

                                                                                               О.А. Мірута