П О С Т А Н О В А
                                    І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
15 липня 2020року                                                                                  м. Київ
         
Справа № 758/15526/19
Провадження: № 22-ц/824/9790/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.
секретар Гулієв М.Д.о,
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Лантуха Ярослава Васильовича в інтересах ОСОБА_1 
на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 12 лютого 2020 року,  постановлену під головуванням судді Гребенюка В.В., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Бородянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та звільнення від сплати аліментів,
  
                                                 в с т а н о в и в :
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним  позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з червня 2018 року діти проживають разом із ним та повністю перебувають на його утриманні без участі та фінансової підтримки відповідача. У зв`язку із наявним судовим рішенням про стягненням з нього аліментів на утримання дітей, з нього щомісячно підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 5 000 грн на ім`я ОСОБА_2 , не зважаючи на те, що діти з нею не проживають та їх потреби в повному обсязі забезпечуються за його рахунок. На даний час в Бородянському районному ВДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження № 54573081 від 31 серпня 2017 року з примусового стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітніх дітей. З того часу, як діти почали проживати разом з батьком, відповідачка не приймає участі у їх вихованні та матеріальному утриманні, а тому отримувані нею аліменти, які відповідно до ст. 179 СК України є власністю дітей, використовуються ОСОБА_2 не за цільовим призначенням. За таких обставин, аліменти, присуджені до стягнення із ОСОБА_1 рішенням Бородянського районного суду Київської області від 14 серпня 2017 року у справі № 360/1013/17, стягуються з позивача безпідставно і не використовуються для забезпечення потреб дітей. 
Разом з позовом  ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі стягнення на підставі виконавчого листа № 360/1013/17, виданого 17 серпня 2017 року Бородянським районним судом Київської області про стягнення аліментів із ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 01 червня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. 
Заява  обґрунтована тим, що діти проживають разом з ним, позивачем, а ним подано позов про звільнення його від сплати аліментів на їх утримання, а тому, у випадку задоволення його позовних вимог, подальше стягнення аліментів матиме наслідком їх нецільове використання відповідачкою в порушення інтересів дітей, та може ускладнити та або унеможливити виконання рішення суду в цій справі.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 12 лютого 2020 року  у задоволенні заяви    ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Лантух Я.В. в інтересах    ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що з червня 2018 року діти проживають разом із позивачем у місті Києві та повністю перебувають на його утриманні, без участі та фінансової підтримки відповідачки. Заявляючи вимоги про забезпечення позову позивач виходить із того, що діти проживають разом з ним, зараз подано позов про звільнення його від сплати аліментів та стягнення аліментів з відповідачки, а відтак, до вирішення спору по суті нарахування та стягнення з позивача аліментів є необґрунтованим. На його думку, існує пряма і реальна загроза, що відповідачка використовуватиме стягувані аліменти не за цільовим призначенням, а повернення стягнутих сум законом не визначено, на ньому лежить подвійний тягар по утриманню дітей, що є порушенням інтересів самих дітей, що може утруднити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову. Окрім того, вказаний вид заходу забезпечення позову відповідає вимогам розумності та справедливості, дозволить забезпечити збалансованість інтересів сторін і не матиме наслідком негативного впливу на права дітей на належний рівень життя. Водночас, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача та інтересів його дітей, за захистом яких він звернувся до суду.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні адвокат Лантух Я.В. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просив  її задовольнити.
Адвокат Левчук С.В. в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.
Представник Бородянського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи бувповідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за  відсутностіпредставника третьої особи. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається із  матеріалів справи, ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та звільнення від сплати аліментів, просив звільнити його від сплати аліментів, присуджених рішенням Бородянського районного  суду Київської області від 14.08.2017 року, на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 5 000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину за період  з 01.06.2018 року до  винесення рішення у даній справі, подальше стягнення припинити. Також просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що  обраний заявником спосіб забезпечення позову є тотожним позовним вимогам в частині звільнення від сплати аліментів. Також, заявником не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення можливого рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до 150 ЦПК України  позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Предметом позову у даній справі, крім стягнення аліментів з відповідачки, є звільнення позивача від сплати аліментів, присуджених рішенням Бородянського районного  суду Київської області від 14.08.2017 року, та припинення їх подальшого стягнення.
Відповідно до частини 10 статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, яке за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що забезпечення позову у спосіб запропонований позивачем фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду позовних вимог по суті, оскільки беззаперечно пов`язане  з предметом позову, що відповідно до частини 10 статті 150 ЦПК України є недопустимим.
Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про неможливість виконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому, а також не наведено обґрунтувань доцільності вжиття вказаних заходів забезпечення позову, які мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.
Окрім того слід відмітити, що діючим цивільно-процесуальним законодавством передбачений вичерпний перелік видів забезпечення позову.                                                                                                                              Як зазначено вище, позов, зокрема, забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
    Оскільки позивачем не  оскаржується виконавчий документ про стягнення з нього аліментів на утримання малолітніх дітей, зупинення стягнення  аліментів як вид забезпечення позову, передбачений п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, застосований бути не може.    
  Рішення Бородянського районного суду Київської області від 14.08.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх  дітей набрало законної сили та звернуто до виконання.
 В контексті п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України інший захід забезпечення позову, в даному випадку - зупинення стягнення аліментів на підставі виконавчого листа фактично є зупиненням виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що не передбачено ні сімейним законодавством України, ні Законом України «Про виконавче провадження».
Отже, ураховуючи заявлений предмет спору та підстави його обґрунтування, обраний  позивачем вид забезпечення позову не може бути застосований  до виниклих правовідносин.                                                                  
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, фактично апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням змісту заяви про забезпечення позову, аргументи якої знайшли належну оцінку в судовому рішенні першої інстанції.
Відповідно до  статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстав для її скасування не має.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Лантуха Ярослава Васильовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 12 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.   
 
Повне судове рішення складено 16 липня 2020 року.

Головуючий                                                                                             Т.О. Невідома
 
Судді                                                                                                         Д.Р. Гаращенко
                                                                                         
                                                                                                              А.А. Пікуль