П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/3900/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Козачок І.С.  
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
13 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Білої Л.М.  Курка О. П. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року  (ухвалене в м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Лучковської Тамари Миколаївни про визнання відмови безпідставною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Лучковської Тамари Миколаївни про визнання безпідставною відмови у видачі дубліката іпотечного договору №248-07/04 та зобов`язання  видати дублікат договору №248-07/04, який укладено між Акціонерним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 .  
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року закрито провадження у справі.
Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати її та передати матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував дійсну природу правовідносин, що мають місце між сторонами, та дійшов помилкового висновку, що спірні правовідносини не є публічно - правовими, оскільки не випливають з публічно - правових відносин або з розпорядчого акту суб`єкта владних повноважень вчинених стосовно позивача. В даному ж випадку, позивач наполягає на тому, що спірні правовідносини пов`язані із діями приватного нотаріуса, а саме відмовою видати дублікат договору іпотеки згідно ст.5 Закону України "Про нотаріат", а тому спірні правовідносини не є приватно - правовими, оскільки останні вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу їх учасника. 
28 травня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив відмовити в її задоволенні, вказавши на існування в межах правовідносин, що є предметом розгляду даної справи, приватно - правових відносин. Крім того, зазначено про розгляд справи без її участі.
07 липня 2020 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 07 липня 2020 року було прийнято протокольну ухвалу.  
За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 14 березня 2007 року відповідачем  був посвідчений іпотечний договір №248-07/04,  укладений між Акціонерним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 ,  відповідно до якого предметом іпотеки була  двокімнатна квартира  у м. Хмельницькому. 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ "Кредитні Ініціативи» укладений договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого позивач зобов`язувався передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов`язувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників,    у тому числі  за вищезгаданим договором.
13 червня 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Лучковської Тамари Миколаївни із запитом про видачу дубліката іпотечного договору №248-07/04 від 14.03.2007 року у зв`язку з його  втратою органами Державної виконавчої служби при пересиланні.   На звернення позивача відповідач  відмовила,  покликаючись на вимоги ст.ст. 5, 53 ЗУ «Про нотаріат», оскільки дублікат втраченого документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, видається у разі його втрати або зіпсування за письмовою заявою фізичних та юридичних осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялись нотаріальні дії. Оскільки позивач не є  такою особою, видати дублікат договору іпотеки  є неможливим, відтак рекомендовано з цією метою звернутись одній із осіб, щодо яких вчинялись нотаріальні дії.
Вважаючи діях відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що адміністративний позов не  підлягає розгляду в порядку адміністративного  судочинства. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з положеннями пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.
Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Згідно з ч. 3 ст. 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.
Колегія суддів зазначає, що приватно - правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
За змістом статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду та захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. 
Відповідно до положень частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон України "Про нотаріат", згідно з ст. 1 якого, визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії. передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).
Відповідно до вимог статті 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Система нотаріату не входить до системи органів виконавчої влади. Проте, вважати діяльність нотаріуса як таку, у межах якої здійснюються владні управлінські функції, не можна. У діях нотаріуса немає ані адміністративного примусу, ані управлінських повноважень. Між нотаріальною та адміністративною діяльністю існує суттєва різниця за юридичним характером, колом суб`єктів та структурою їх правовідносин, цілями, результатами та методами регулювання.
Крім того, якщо метою виконавчо-розпорядчої діяльності є реалізація функції державного управління, а результатом цієї діяльності є управлінське рішення, яким один суб`єкт приписує певну поведінку іншому суб`єкту, то метою діяльності нотаріату є захист і охорона існуючих суб`єктивних прав та інтересів, а результатом нотаріальної діяльності є нотаріальний акт як різновид правозастосовного юрисдикційного акта, що офіційно підтверджує вже об`єктивно існуючі факти, права та обов`язки, які суб`єкти права покладають на себе за своїм бажанням.
Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
З системного аналізу наведених норм слідує, що спір набуває ознак публічно- правового та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за умови наявності серед суб`єктів такого спору суб`єкта владних повноважень, а також здійснення ним у цих відносинах владних управлінських функцій, покладених на нього Конституцією та/або законами України.
З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є відмова відповідача  видати дублікат договору іпотеки  відповідно до норм ст.ст. 5, 53 ЗУ «Про нотаріат».
Колегія суддів звертає увагу на те, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу їх  учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення майнового,  приватного права чи інтересу  конкретного суб`єкта,  навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські  дії суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що спірні правовідносини стосуються  виконання третьою особою іпотечного договору, примірник якого  було загублено (втрачено) під час проведення виконавчих дій,   відтак  вони  є  похідними від договірних/приватних відносин.
Для вирішення питання щодо відповідності чи невідповідності вимогам Закону рішення приватного нотаріуса стосовно відмови у видачі дубліката іпотечного договору,  суд повинен перевірити  наявність у позивача відповідних   прав на вказане майно та його правовий статус    за договорами, які стосуються правової ситуації.  
Слід зазначити, що спірні правовідносини стосуються  захисту майнового права ТОВ "Кредитні ініціативи", відтак  фактично позов заявлено з метою захисту цивільного права, що свідчить про його приватноправовий характер, оскільки жодних управлінських рішень, які мають публічно-правовий характер відповідач стосовно позивача не вчиняв.  
У спірних правовідносинах приватний нотаріус не діяв як суб`єкт владних повноважень, а тому, даний спір не є публічно-правовим.
Більше того, колегія суддів звертає увагу, що  в обґрунтування адміністративного позову позивач посилається на норми ст.514 ЦК України, які містять норми приватного права.
Тому, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), натомість визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких випливає спір.  Якщо порушення своїх прав особа убачає в наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призводять до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. 
Вказана  правова позиція викладена Верховим Судом у постановах по справі №807/719/15 від 29 серпня 2018 року та по справі №815/6945/16 від 27 червня 2018 року.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.01.1992 року № 2 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх  вчиненні"  справи про оскарження нотаріальної дії  або відмови у її вчиненні  розглядаються в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 року у справі №591/4543/16-ц та від 04.04.2018 року у справі №826/9928/15, оскільки предмет даної вказаних справ є відмінним від предмету позову у даній адміністративній справі.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що спір з аналогічними позовними вимогами був розглянутий Верховним Судом 06.02.2020 року у справі №644/4325/17 в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному судовому рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" залишити без задоволення, а  ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Курко О. П.