ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/14568/15
адміністративне провадження № К/9901/39142/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стеценка С.Г.,
суддів: Стрелець Т.Г.,  Рибачука А.І., 
розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу № 826/14568/15
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради
треті особи ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фербане», Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд», департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві
про    визнання протиправними дій, скасування містобудівних умов
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року (головуючий суддя: Аблов Є.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року (колегія у складі: головуючого судді Бєлової Л.В., суддів: Безименної Н.В., Желтобрюх І.Л.), -
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У липні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фербане», Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд», департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, в якому просили:        - визнати дії Департаменту містобудування і архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у особі Вавриша А.В. щодо надання Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1, в частині неврахування прим. 1 пункту 3.13 ДБН 360-92** незаконними;                   - визнати незаконними та скасувати Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1, видані Департаментом містобудування і архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 04 серпня 2014 року №244/14/12-3/009/14.
2. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що внаслідок надання Департаментом містобудування і архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1, в частині неврахування прим. 1 пункту 3.13 ДБН 360-92**, тобто неврахування законних інтересів власників будинку та суміжних земельних ділянок щодо відстаней між будинком, що планується побудувати та існуючою садибною забудовою, порушені права позивачів, а тому вважають дії відповідача неправомірними.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2016, позовні вимоги задоволено. Визнано дії Департаменту містобудування і архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в особі Вавриша А.В. щодо надання Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1, в частині неврахування прим. 1 пункту 3.13 ДБН 360-92** незаконними. Скасовано Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 видані Департаментом містобудування і архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 04.08.2014 №244/14/12-3/009/14.
4. Рішення судів мотивовані тим, що Генеральний план м. Києва та проект планування приміської зони до 2020 року, затверджений рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року №370/1804, не містить матеріалів щодо віднесення земельної ділянки по АДРЕСА_1 до багатоповерхової забудови, спірна земельна ділянка призначена для будівництва малоповерхової забудови, документальне підтвердження зміни цільового призначення земельної ділянки на будівництво і обслуговування багатоквартирного житлового будинку відсутнє, також відсутній детальний план території, який визначає функціональне призначення земельної ділянки. Судами вказано на порушення відповідачем норм ДБН 360-92**, оскільки не було враховано інтересів власників будинку та суміжних земельних ділянок щодо відстаней між будинком, що планується побудувати та існуючою садибною забудовою, не враховано щільність забудови земельної ділянки.
5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.10.2016 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2016 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
6. Скасовуючи вказані судові рішення та направляючи дану справу на новий розгляд Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 19.10.2016 звернув увагу на наступне.
6.1. Вирішуючи питання щодо правомірності видачі Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради спірних містобудівних умов та обмежень, судами не перевірені обставини щодо дотримання відповідачем порядку їх надання, вимог щодо їх складу та змісту відповідно до норм         Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку №109, в тому числі обставини щодо наявності передбачених законом підстав для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень.
6.2. Судами не з`ясовано можливість зміни виду використання земельної ділянки у межах категорії, зокрема земель житлової та громадської забудови, за умови узгодження такого використання з матеріалами містобудівної документації та його відповідності документації із землеустрою, що й було передбачено спірними містобудівними умовами та обмеженнями.
6.3. Ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції, не з`ясовані фактичні обставини щодо порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивачів з боку відповідача у зв`язку із наданням оспорюваних містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, не встановлений характер правовідносин та зміст прав та інтересів, за захистом яких звернулися до суду позивачі, тобто чи мали вони право на звернення до суду з даним адміністративним позовом взагалі. У даному випадку слід з`ясувати, чи є позивачі суб`єктами відносин щодо надання спеціального уповноваженим органом містобудування та архітектури містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, чи мають позивачі будь-які права на участь у процесі видачі спірних містобудівних умов та обмежень та чи породжують вказані містобудівні умови та обмеження будь-які обов`язки для позивачів або право на судовий захист.
7. За результатом нового розгляду, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2017, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
8. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2017, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку щодо відсутності порушених прав позивачів внаслідок видачі Товариству з обмеженою відповідальністю «Фаберне» та Публічному акціонерному товариству «Холдингова компанія «Київміськбуд» (Приватному акціонерному товариству «Холдингова компанія «Київміськбуд») містобудівних умов та обмежень.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
9. У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
10. В обґрунтування своїх вимог, скаржник зазначав про те, що видача містобудівних умов і обмежень без детального плану території або попередніх планувальних рішень щодо цієї території прямо суперечить ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Також, звертає увагу, що в ході нового розгляду справи у першій та апеляційній інстанціях суди не перевірили обставини, які стали підставами винесення ухвали Вищого адміністративного суду України від 19.10.2016, а саме не перевірили дотримання відповідачем порядку надання, вимоги щодо змісту та складу містобудівних умов та обмежень. Крім того зазначає, що позивачі, як фізичні особи, які мають у своїй власності житловий будинок та земельну ділянку, мають право на безпечне для життя і здоров`я довкілля і відповідач, видаючи оскаржувані містобудівні умови та обмеження зобов`язаний не порушувати законні права позивачів.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
11.    Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
12. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
13. Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС України, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
14.    На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень КАС України справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
15.    Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2018, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Гриців М.І., судді: Берназюк Я.О., Коваленко Н.В.
16. У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М.І., на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 18.07.2019 №1021/0/78-19, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2019, визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у складі головуючого судді Стеценка С.Г., суддів: Желєзного І.В., Тацій Л.В.
17. Ухвалою Верховного Суду від 06.07.2020 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження з 07.07.2020.
18. На підставі службових записок судді-доповідача Стеценка С.Г. від 11.08.2020 №2100/0/64-20 та №2098/0/64-20 щодо настання обставин, які унеможливлюють розгляд судових справ, у зв`язку з відпусткою судді Тацій Л.В та у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Желєзного І.В., на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 11.08.2020 №1456/0/78-20, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2020, визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у складі головуючого судді Стеценка С.Г., суддів: Стрелець Т.Г., Рибачука А.І.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
19. Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 04 серпня 2014 року видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 (№244/14/12-3/009-14).
20. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками будинків та земельних ділянок, що розташовані в АДРЕСА_2 .
21. Право власності ОСОБА_1 на 1/2 будинку АДРЕСА_3 підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 квітня 2005 року, що зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав на нерухоме майно 24 травня 2005 року. Разом з ОСОБА_1 проживає його дружина ОСОБА_4 .
22. Право власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_2 підтверджується Свідоцтвом про право власності на домоволодіння, видане Харківською районною адміністрацією 26.09.1991 року.
23. Право власності ОСОБА_3 на 1/2 будинку АДРЕСА_3 підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23 серпня 2011 року, що зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав на нерухоме майно 08 вересня 2011 року.
24. У березні 2015 року представники Публічного акціонерного товариств «Холдингова компанія «Київмісьбуд» (Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд») загородили будівельним парканом земельні ділянки, що знаходяться з тильної сторони земельної ділянки, на якій розташовані будинки позивачів та повідомили, що вони мають намір будувати на своїх земельних ділянках 25-ти поверховий будинок. 
25. З матеріалів справи вбачається, що на звернення народного депутата України Остапчука В.М. про перевірку використання земельної ділянки та будівництва багатоповерхового житлового будинку  на АДРЕСА_1 Київською міською державною адміністрацією 22 травня 2015 року надано відповідь №001-1595, якою інформовано, що відповідно до чинного Генерального плану м.Києва та проекту планування приміської зони до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804, зазначена земельна ділянка за функціональним призначенням належить до території перспективної багатоповерхової житлової забудови. Збереження садибної забудови чинною містобудівною документацією не передбачено. Відповідно норма примітки 1 пункту 3.13 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» щодо дотримання відстаней між садибним будинком і довгими сторонами багатоповерхового будинку, не менших за висоту будинку, не може бути застосована для зазначеного кварталу. Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надав       ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для будівництва житлового будинку з вбудованими приміщеннями на АДРЕСА_1 від 04.08.2014 №244/14/12-3/009-14.
26. Додатком до вказаного листа Київської міської державної адміністрації від           22 травня 2015 року №001-1595 є копія містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для будівництва житлового будинку з вбудованими приміщеннями на АДРЕСА_1 від 04 серпня 2014 року №244/14/12-3/009-14, зі змісту яких убачається, що замовниками є ТОВ «Фербане» і ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд».
27. Позивачі, вважаючи вказані містобудівні умови та обмеження такими, що порушують їх права та інтереси, звернулись до суду першої інстанції з адміністративним позовом. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
27. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
29. Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі також - Закон №3038-VI, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
30. Відповідно до частин першої та п`ятої статті 26 Закону № 3038-VI забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування (частини перша, п`ята зазначеної статті).
31. Згідно з частиною першою статті 29 Закону №3038-VI основними складовими вихідних даних є: містобудівні умови та обмеження; технічні умови та завдання на проектування.
32. За приписами пункту 8 частини першої статті 1 Закону № 3038-VI містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.
33. Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. Містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, дотримання яких є обов`язковим для всіх суб`єктів містобудівної діяльності.
34. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №809/721/18, від 10.10.2019 у справі №260/1499/18, від 20.02.2020 у справі №813/52/13-а.
35. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що суди в оскаржуваних рішеннях не вирішували спір по суті, оскільки дійшли до переконання, що права та інтереси за захистом яких позивачі звернулися до суду не були порушені.
36. Виникнення спору обумовлено незгодою позивачів з діями Департаменту містобудування і архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у особі Вавриша А.В. щодо надання Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1, в частині неврахування прим. 1 пункту 3.13                ДБН 360-92**.
37. У постанові від 25.04.2018 у справі №461/2132/17 Верховний Суд висловив загальні підходи до захисту законного інтересу. Законний інтерес, якщо його порушує суб`єкт владних повноважень, може бути предметом судового захисту в порядку адміністративного судочинства. Під час розгляду справи суд з`ясовує, які саме фактичні обставини зумовлюють існування інтересу, відносини, що існують з приводу об`єкту інтересу, а також інші індивідуальні особливості, що відображають законність інтересу та необхідність судового захисту прагнень позивача.
38. Свій інтерес позивачі обґрунтовували тим, що вони є жителями міста і власниками суміжних земельних ділянок з територіями, які охоплені спірним рішенням відповідача. Відповідач, надаючи Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1, діяв усупереч їх інтересів, оскільки не врахував прим. 1 пункту 3.13 ДБН 360-92**, а саме не врахував відстаней між будинком, будівництво якого планується та приватними житловими будинками, власниками яких є позивачі. При цьому, позивачі звертали увагу, що нехтування законними правами власників приватних житлових будинків є неприпустимим, оскільки відсутній правовий механізм примусового позбавлення права власності на житловий будинок у зв`язку з тим, що будь-якою містобудівною документацією передбачено будівництво багатоповерхових житлових будинків.
39. Надання уповноваженим органом містобудівних умов та обмежень дає особі правомірні, небезпідставні сподівання та очікування, що після їх отримання вона матиме право розпочати будівництво на земельній ділянці, якщо для цього не буде законних перешкод.
40. Не виключено, що й інші особи теж можуть мати законний інтерес щодо цієї земельної ділянки. Для цього суди мали з`ясувати про який інтерес осіб, що звернулись до суду, йдеться. З`ясування цього питання передує наданню судом правової оцінки оскаржуваним діям відповідача.
41. В контексті завдань адміністративного судочинства (ст. 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.
42. Водночас, за змістом Рішення Конституційного Суду України від                                                                                 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004, поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". У цьому ж Рішенні зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
43. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
44. Крім того, заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивачів.
45. Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Для відкриття провадження у справі недостатньо лише суб`єктивного твердження позивачів, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.
46. Натомість, колегія суддів вважає, що доводи позивачів є абстрактними, без жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваних дій відповідача щодо видачі спірних містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивачів, що свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачами не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову.
47. Верховний Суд також, при з`ясуванні статусу позивача як «потерпілого», керується практикою, напрацьованою Європейським судом з прав людини. Поняття «потерпілий» має автономне значення (не залежить від національного законодавства) і має значення лише для цілей застосування Конвенції. Водночас, підходи ЄСПЛ мають важливе методологічне значення для розвитку практики національних судів.
48. Відповідно до статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає: a) що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви; b) що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті, а також за умови, що на цій підставі не може бути відхилена жодна справа, яку національний суд не розглянув належним чином.
49. Отже, право особи на звернення до ЄСПЛ пов`язане з наявністю у неї статусу жертви (потерпілого). Слово «жертва» в контексті статті 34 Конвенції означає особу або осіб, яких прямо або опосередковано торкнулося стверджуване порушення. Отже, стаття 34 стосується не тільки безпосередньої жертви або жертви стверджуваного порушення, але також непрямих жертв, яким порушення заподіяло б шкоду або які б мали дійсну і особисту зацікавленість в тому, щоб воно припинилося (Валліанатос та інші проти Греції [ВП], №№ 29381/09 та 32684/09, п. 47, від 7 листопада 2011).
50. Щоб мати можливість подати скаргу відповідно до статті 34, заявник повинен бути здатним довести, що оскаржуваний захід «зачіпає його безпосередньо» (Тенасє проти Молдови [ВП], № 7/08, п. 104, від 27 квітня 2010, Берден проти Сполученого Королівства [ВП], №. 13378/05, п. 33, від 29 квітня 2008).
51. Суд також визнав, що заявник може вимагати статус жертви порушення Конвенції, якщо він чи вона знаходяться під дією (охоплені) законодавства, яке дозволяє вживати таємні заходи спостереження, а також, якщо відсутні засоби правового захисту (Роман Захаров проти Росії [ВП], № 47143/06, пп. 173-178,              від 4 грудня 2015). Проте для того, щоб мати можливість претендувати на статус жертви в такій ситуації, заявник повинен надати обґрунтовані і переконливі докази вірогідності того, що порушення, що впливає на нього або неї особисто, буде мати місце; одних підозр або припущень недостатньо (Сенатор Лайнс GmbH проти Австрії, Бельгії, Данії, Фінляндії, Франції, Греції, Ірландії, Італії, Люксембургу, Нідерландів, Португалії, Іспанії, Швеції та Великої Британії [ВП] (ухв.), №56672/00, від                         10 березня 2004 року).
52. Суд також підкреслює, що Конвенція не передбачає подання actio popularis з метою тлумачення прав, які вона містить, або дозволу фізичним особам оскаржити положення внутрішньодержавного права тільки тому, що вони вважають, не перебуваючи під прямим впливом такого положення, що воно може суперечити Конвенції (Аксу проти Туреччини [ВП], №№ 4149/04 та 41029/04, п. 50, від 15 грудня 2012 року, Берден проти Сполученого Королівства [ВП], №. 13378/05, п. 33, від 29 квітня 2008 року).
53. З наведеного випливають такі ознаки «потерпілого» від порушення законного інтересу: а) безпосередньо йому належить законний інтерес, на захист якого подано позов; б) має місце безпосередній негативний вплив порушення на позивача або обгрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому. Зокрема, якщо позивач змушений змінити свою поведінку або існує ризик бути притягнутим до відповідальності; в) негативний вплив є суттєвим (зокрема, позивачеві завдано шкоду); г) існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.
54. Зазначені критерії не мають застосовуватись механічно та негнучким способом. Суд повинен захищати усе розмаїття законних інтересів особи, а тому у кожній конкретній справі дослідження інтересу особи через призму наведених критеріїв буде слугувати гарантією захисту таких інтересів.
55. Встановлені у справі обставини свідчать про те, що позивачі не є потерпілим від оскаржуваних дій відповідача. Зазначені дії не спричинили суттєвого негативного впливу безпосередньо на позивачів і вони не зазнали жодної реальної шкоди.
56. Встановлення за наслідками судового розгляду обставин, що свідчать про відсутність у позивача матеріально-правової заінтересованості, є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.
57. Доводи скаржника про те, що судами попередніх інстанцій не проаналізовано дотримання відповідачем порядку надання, вимоги щодо змісту та складу містобудівних умов та обмежень не беруться колегією суддів до уваги, з огляду на наступне.
58. З`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності дій, котрі оскаржуються. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивачів є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскаржених дій відповідача. Відтак, навіть якби суди попередніх інстанцій зробили висновки про правомірність чи неправомірність дій відповідача щодо надання Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, то вказані висновки не мали б самостійного правового значення, оскільки вони не вплинули б на правильність остаточного висновку про відмову у задоволенні позову.
59. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду                    від 19 грудня 2018 року (справа №826/37/17), від 28 травня 2020 року (справа №640/11643/19).
60. Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суди дійшли правильного висновку, що законні інтереси позивачів в даній справі не порушені, у зв`язку з чим рішення судів у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню.
61. У відповідності до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
62. Керуючись ст.ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	С.Г. Стеценко Т.Г. Стрелець   А.І. Рибачук