ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3951/19                                                      Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Руденко А.В.,                                                                                                                                                      Суддя-доповідач Кобаль М.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Бужак Н.П., Костюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до керівника Уманської місцевої прокуратури Павленка Романа Івановича про  визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до керівника Уманської місцевої прокуратури Павленка Романа Івановича (далі по тексту - відповідач) в якому просив:
- визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо ненадання обґрунтованої відповіді на заяви, направлені позивачем до органів прокуратури;
- зобов`язати відповідача надати обґрунтовану, вмотивовану відповідь на заяви, що були направлені з прокуратури Черкаської області від 01.11.2019 вих. №04/2/2-87-02.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року в задоволенні значеного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції (за текстом апеляційної скарги).
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Генеральної прокуратури України із скаргою від 12.10.2019 року на незаконну бездіяльність прокурорів під час процесуального керівництва в кримінальних провадженням від 24.12.2012, від 24.11.2012, від 28.12.2012, від 29.01.2013, від 05.03.2014, від 15.03.2013, від 21.01.2014, від 14.04.2017, від 16.10.2018, від 20.09.2018 та інших кримінальних провадженнях. 
У зазначеній скарзі позивач зазначає, що для надання доказів до суду йому потрібні копії заяв та скарг за кримінальними провадженнями, відкритими у зв`язку з невиконанням рішення Жашківського районного суду від 20.01.2003 року за позовом від 21.04.2003 року; постанови КААС від 21.06.2011 року за скаргою від 04.06.2009 року; рішення Гайсінського районного суду від 14.08.2013 року; ухвали Монастирищенського районного суду від 10.10.2007 року; ухвали суду про забезпечення доказів від 22.05.2006 року. 
Також, у вказаній скарзі позивач просив надати копії документів із матеріалів кримінальних проваджень та вирішити питання щодо пред`явлення цивільного позову.
Генеральною прокуратурою України скаргу позивача від 12.10.2019 було скеровано до Прокуратури Черкаської області.
У свою чергу, Прокуратура Черкаської області, листом №04/2/2-87-02 від 01.11.2019 року направила керівнику Уманської місцевої прокуратури Павленку Р.І. звернення позивача від 12.10.2019 року для розгляду в межах компетенції.
Листом № (25-15)1-11 від 18.11.2019 року Уманська місцева прокуратура повідомила ОСОБА_1. , що цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, яка в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, пред`явила цивільний позов. Обов`язковою умовою визнання особи цивільним позивачем є пред`явлення в кримінальному провадженні цією особою цивільного позову. Порядок пред`явлення позову у кримінальному провадженні врегульовано Главою 9 Кримінального процесуального кодексу України. Щодо надання завірених копій документів позивачу роз`яснено, що відповідно до статті 18 Закону України «Про звернення громадян» позивач має право знайомитися з матеріалами перевірки, однак надання належним чином завірених копій із матеріалів звернення чинним законодавством не передбачено. Під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування особа, що його здійснює, має право робити необхідні виписки та копії.
Вважаючи, що відповідач не надав повну, обґрунтовану та вмотивовану відповідь на вказану заяву, направлену з прокуратури Черкаської області від 01.11.2019 вих. №04/2/2-87-02, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Уманською місцевою прокуратурою надано позивачу повну та вмотивовану відповідь на його звернення, направлене прокуратурою Черкаської області від 01.11.2019 вих. №04/2/2-87-02.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996 (далі по тексту - Закон) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто 16.07.2019 року), який  регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Згідно частини 1 статті 1 Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до частини 3 статті 3 Закону заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Частиною 1 статті 5 Закону встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Згідно частини 1 статті 15 Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Правовими положеннями ч.3-4статті 15 Закону регламентовано, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на звернення позивача, направлене прокуратурою Черкаської області від 01.11.2019 року вих. №04/2/2-87-02, листом Уманської місцевої прокуратури № (25-15)1-11 від 18.11.2019 року було надано відповідь ОСОБА_1 , що обов`язковою умовою визнання особи цивільним позивачем є пред`явлення в кримінальному провадженні цією особою цивільного позову в порядку, визначеному  Главою 9 Кримінального процесуального кодексу України. Щодо надання завірених копій документів позивачу роз`яснено, що відповідно до статті 18 Закону України «Про звернення громадян» позивач має право знайомитись з матеріалами перевірки, однак надання належним чином завірених копій із матеріалів звернення чинним законодавством не передбачено.
Тобто, відповідач в межах наданих йому повноважень, надав чітку та об`єктивну відповідь позивачу, при цьому перевіривши викладені факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства та зазначив про норми  Кримінального процесуального кодексу України, якими обумовлено прийняте відповідачем рішення, викладене в листі № (25-15)1-11 від 18.11.2019 року (а.с.17).
Так, згідно частини 1 статті 221 Кримінального процесуального кодексу України  слідчий, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.
Згідно частини 2 статті 221 Кримінального процесуального кодексу України під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування особа, що його здійснює, має право робити необхідні виписки та копії.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що згідно вказаних приписів кримінального судочинства, існують певні обмеження відповідно до яких копії заяв та скарг позивача не можуть бути надані відповідачем останньому. 
Разом з тим, позивач має право робити копії як при ознайомленні з матеріалами кримінальних проваджень, так і при ознайомленні з матеріалами перевірки, що здійснювалась за конкретною заявою чи скаргою.
Таким чином, на звернення ОСОБА_1 , направлене прокуратурою Черкаської області від 01.11.2019 вих. №04/2/2-87-02, керівником Уманської місцевої прокуратури Павленком Р.І. було надано повну та вмотивовану відповідь, яка носить роз`яснювальний характер.
Отже, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що керівник Уманської місцевої прокуратури Павленко Р.І. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, будь-яких прав та законних інтересів позивача порушено не було, а тому відповідно правові підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з частиною першої  статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -      
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                              Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 15.07.2020 року