ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" липня 2020 р.           Справа№ 910/14032/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Дідиченко  М.А. 
          Буравльова  С.І. 
 
без повідомлення (виклику) учасників справи,
розглянувши апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/14032/19 (суддя Алєєва І.В.) за позовом Міністерства оборони України до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Класс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – приватне акціонерне товариство «Айбокс Банк»  про стягнення 110  485,07 грн.
ВСТАНОВИВ наступне.
Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Класс» про стягнення 110 485,07 грн., у тому числі 29  478,54 грн. штрафу та 81  006,53 грн. пені, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про поставку товарів для держаних потреб матеріально – технічних засобів продовольчої служби №286/2/18/148 від 23.10.2018.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/14032/19 позов задоволено частково; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Класс» на користь Міністерства оборони України пеню у розмірі 79  462,00 грн., штраф у розмірі 29  478,54 грн. та витрати зі сплати судового збору – 1  894,15 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При частковому задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що розмір, заявленої до стягнення пені повинен обмежуватися подвійною обліковою ставкою НБУ.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Оскаржуючи рішення суду в частині відмови у стягненні пені в розмірі 1  544,53 грн., апелянт зазначив, що ним правомірно нараховано відповідачу пеню в розмірі 0,1% вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, на підставі п. 7.3.6 договору. Утім, за його доводами, суд неправомірно застосував до спірних правовідносин норми статей 1, 3  Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», оскільки, сторонами в договорі погоджено інший розмір пені.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 у справі №910/14032/19 поновлено Міністерству оборони України пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/14032/19; відкрито апеляційне провадження у справі; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи та зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/14032/19.
Також, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів починаючи з дня вручення даної ухвали, але не раніше дня закінчення строку карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
При цьому, роз`яснено, що у разі надходження відзиву на апеляційну скаргу раніше дня закінчення строку карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), справа може бути розглянута під час дії карантину.
Вказана ухвала була отримана позивачем та третьою особою – 15.05.2020, а відповідачем – 22.05.2020, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.
В свою чергу, станом на день винесення даної постанови від сторін жодних заяв, клопотань, в тому числі і про розгляд справи у судовому засіданні, до суду не надійшло.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СOVID-19»  через спалах у світі коронавірусу з 12 березня 2020 року в Україні введено карантин. З метою убезпечити населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу СOVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, рекомендовано, на період дії карантину, встановити особливий режим роботи судів України, зокрема зменшити кількість судових засідань, що призначаються для розгляду протягом робочого дня; якщо таке передбачено процесуальним законодавством, здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, в порядку письмового провадження.
Постановою Кабінету Міністрів України №500 від 17.06.2020 продовжено строк дії карантину до 31.07.2020.
Отже, станом на день винесення постанови, карантин не скасований.
Як зазначалося, в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 було роз`яснено учасникам справи, що у разі надходження відзиву на апеляційну скаргу раніше дня закінчення строку карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), справа може бути розглянута під час дії карантину.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.
Разом з тим, у відповідності до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Судом враховується, що дана справа віднесена до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України та підлягає розгляду без виклику учасників справи. Крім того, як вже було встановлено клопотань про розгляд справи у судовому засіданні від сторін до суду не надходило.
Для малозначної справи пріоритетним є швидке вирішення спору.
Виходячи з викладеного та з огляду на достатність матеріалів справи для належного і об`єктивного розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу у даній справі без повідомлення (виклику) учасників справи, під час дії карантину.
Згідно з ч. 1  ст. 270 Господарського процесуального кодексу України  у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України  передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.    Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду – зміні в частині присудженої до стягнення  суми пені, з наступних підстав.
Між Міністерством оборони України (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Класс» (постачальник) 23.10.2018 було укладено договір про поставку товарів для держаних потреб матеріально – технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) №286/2/18/148, за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити Міністерству оборони України обладнання для закладів громадського харчування (Обладнання для їдалень): лот 2. Обладнання для їдалень (39312200-4) (Візки, 2 найменування): 1. Візок для підвезення їжі та збирання посуду, 2. Візок вантажний, а саме: 1. Візок для підвезення їжі та збирання посуду В2ПМ; 2. Візок вантажний ВВДМ (далі - товар), зазначений у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки.
Згідно п. 1.2 договору ціна товару з ПДВ становить 1 149  492,00 грн. та включає доставку. 
За умовами Специфікації загальна кількість товару для поставки складає 164 одиниці, загальною вартістю – 1  149  492,00 грн.
Терміни постачання обладнання визначено у рознарядці замовника, яка є невід частиною договору (п. 5.1 договору).
Відповідно до п. 5.2 договору місцем поставки товару є військові частини Міністерства оборони України, що зазначені у рознарядці Міністерства оборони України, яка є невід`ємною частиною договору, згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів Замовника та черговості відвантажень.
За порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1% вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості недопоставленого товару (п. 7.3.6 договору).
У Додатку 12.1.1 до договору №286/2/18/148 від 23.10.2018 «Рознарядка Міністерства оборони України за Спеціфікацією», встановлено термін поставки товару по визначеним військовим частинам в рознарядці – протягом 45 календарних днів з дати укладення договору в термін до 30.11.2018.
Як зазначає позивач, на виконання умов договору, відповідач поставив обладнання для їдалень – візки для підвезення їжі та збирання посуду і візки вантажні у кількості 104 одиниці, на суму – 755  040,00 грн., однак з порушенням строків поставки.
Крім того, за доводами позивача, товар на суму 421 122,00 грн. відповідачем взагалі не поставлено. 
Враховуючи неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань з поставки товару, позивач у відповідності до п. 7.3.6 договору нарахував відповідачу штраф за недопоставлений товар у розмірі 29  478,54 грн. та пеню за несвоєчасну поставку у сумі 81  006,53 грн.
Позивач звертався до відповідача з претензіями, в яких вимагав сплатити нараховані суми штрафу та пені.
Однак, відповідач вимог претензій не виконав, штрафні санкції не сплатив, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково.
Як встановлено судом, відповідачем на виконання умов договору було поставлено товар до: в/ч А0409 м. Новоград-Волинський на загальну суму 56 556,00 грн., Акт приймання №81 від 14.12.2018; в/ч А1008 м. Володимир-Волинський на загальну суму 113 112,00 грн., Акт приймання №72 від 15.12.2018; в/ч А2892 м. Володимир-Волинський на загальну суму 34 776,00 грн., Акт приймання №39 від 21.12.2018; в/ч А0339 Житомирської області с. Тетерівка на загальну суму 56 556,00 грн., Акт приймання №60 від 18.12.2018 та до в/ч А1815 Чернігівської області смт. Гончарівське на загальну суму 77 574,00 грн., Акт приймання №24 від 11.12.2018, що свідчить про порушення відповідачем умов договору щодо строку поставки товару за вказаними актами.
Крім того, за висновком суду, відповідачем не спростовано доказами доводи позивача щодо відсутності поставки за умовами договору товару, а саме візків для підвезення їжі та збирання посуду (В2ПМ) у кількості 41 шт. на загальну суму 297 660,00 грн. та візків вантажних ВВДМ у кількості 19 шт. на загальну суму 123 462,00 грн., у зв`язку з чим, суд визнав обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 29  478,54 грн.
Водночас, перевіривши математичний розрахунок пені, наведений позивачем в позовній заяві, суд встановив, що він здійснений з розрахунку 0,1% від вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, що є більшим від подвійної облікової ставки НБУ та є порушенням Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
Тому, здійснивши власний математичний розрахунок пені з урахуванням вимог ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч. 6 ст. 232 ГК України по заявленим позивачем періодам, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені за порушення зобов`язання щодо своєчасної поставки товару за умовами договору, вважає її такою що підлягає частковому задоволенню у розмірі 79  462 грн.
Апелянт не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позову, посилається на неправомірне застосування судом до спірних правовідносин положень статей 1, 3  Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, з  огляду на заявлені вимоги апелянта та те, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у даній справі в частині задоволення позову не оскаржується, в такому разі рішення місцевого суду в цій частині судом апеляційної інстанції не підлягає перегляду в силу положень ст. 269 ГПК України.
Колегія суддів не може погодитись з висновком місцевого суду щодо обмеження заявленого до стягнення розміру пені, подвійною обліковою ставкою НБУ, з огляду на наступне.
Пунктом 1 ч. 2  ст. 11 Цивільного кодексу України  встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Укладений між сторонами договір від 23.10.2018 №286/2/18/148 за своєю правовою природою є договором поставки.
У відповідності до ч. 1  ст. 712 Цивільного кодексу України  за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі    ст. 655 Цивільного кодексу України  за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За приписами  ст. 663 Цивільного кодексі України  продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень  статті 530 цього Кодексу.
Строки виконання обов`язку постачальника передати товар покупцю було передбачено пунктом 1.2 договору  – протягом 45 календарних днів з дати укладання договору (в термін до 30.11.2018 включно).
Згідно рознарядки Міністерства оборони України за Спеціфікацією, Додаток 12.1.1. до договору, поставка товару по визначеним військовим частинам повинна бути здійснена   до 30.11.2018.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем було допущено прострочення терміну поставки товару, за актами приймання: №81 від 14.12.2018 на суму 56  556 грн.; №72 від 15.12.2018 на суму 113  112 грн.; №39 від 21.12.2018 на суму 34  776 грн.; №60 від 18.12.2018 на суму 56  556 грн. та №24 від 11.12.2018 на суму 77  574 грн., а також недопоставлено візки для підвезення їжі та збирання посуду (В2ПМ) у кількості 41 шт. на загальну суму 297 660,00 грн. та візки вантажні ВВДМ у кількості 19 шт. на загальну суму 123 462,00 грн.
Відповідно до ч. 1  ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.
Статтею 611 Цивільного кодексу України  зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної  законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний    сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2  ст. 546 Цивільного кодексу України).
Згідно ч. 3  ст. 546 Цивільного кодексу України  пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Таким чином, зазначені види штрафної договірної відповідальності мають подвійну правову природу, які одночасно з тим, що стимулюють сторони дотримуватися умов договору, ще й повинні мати компенсаційний характер за порушення господарсько-правових зобов`язань.
Відповідно до ч. 1  статті 230 Господарського кодексу України  штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Приписами абз. 3 ч. 2  ст. 231 Господарського кодексу України  визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:
за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
У пункті 2.2.    постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013    №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» зазначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої  статті 231 Господарського кодексу України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.
Згідно п. 7.3.6 договору за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1% вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості недопоставленого товару.
Таким чином, положеннями договору поставки, який укладений відповідно до рішення тендерного комітету Міністерства оборони України від 20.09.2018 №75/449/5, сторонами погоджені умови нарахування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язання з поставки товару, які також визначені та не суперечать ч. 2  ст. 231 Господарського кодексу України.
За приписом  статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»  та частини другої  статті 343    Господарського кодексу України  розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
             З наведеного слідує, що обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України відбувається лише у разі її нарахування саме за порушення грошового зобов`язання.
Грошовим, за змістом статей  524,  533-535,  625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору (підпункт 1.1 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).
У випадку нарахування пені за допущення прострочення виконання негрошового зобов`язання (що має місце у даному випадку), наведені положення  Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»  та частини другої  статті 343    Господарського кодексу України  щодо обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України не застосовуються.
Отже, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про необхідність обмеження розміру, заявленої до стягнення пені подвійною обліковою ставкою НБУ.
За таких обставин, часткове задоволення позовних вимог визнається колегією суддів неправомірним, у зв`язку з чим, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині присудженої до стягнення суми пені.
Так, розрахунок позивача визнається апеляційним судом обґрунтованим, а тому відповідно позовні вимоги задовольняються колегією суддів в повному обсязі.
Рішення є законним тоді, коли суд,    виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,    вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і    правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду в оскаржуваній частині, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об`єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до    невірних висновків в частині обмеження розміру пені, нарахованої за прострочення виконання не грошового зобов`язання, подвійною обліковою ставкою Національного банку України.
Відповідно до п.    2 ч. 1  ст. 275 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної    скарги    має право, зокрема, змінити рішення.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга    підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду – зміні в частині присудженої до стягнення    суми пені.
Відповідно до  ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст.  240,  269,  275,  281    - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/14032/19 задовольнити повністю.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/14032/19  змінити в частині присудженої до стягнення    суми пені.
3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:
« 1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Класс» (02002, м. Київ, вул. Степана Сагайдака, будинок 101, ідентифікаційний код 36068718) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ідентифікаційний код 00034022) пеню у розмірі 81  006,53 грн., штраф у розмірі 29  478,54 грн. та витрати зі сплати судового збору – 1  921,00 грн.».
4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Класс» (02002, м. Київ, вул. Степана Сагайдака, будинок 101, ідентифікаційний код 36068718) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ідентифікаційний код 00034022) 2  881,50 грн. судового збору за апеляційною скаргою.
5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.
6. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/14032/19.
          7.    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку згідно п. 2 ч. 3  ст. 287 ГПК України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                М.А. Дідиченко

                                                                                С.І. Буравльов