У Х В А Л А  
 
28 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 708/1089/18
провадження № 61-6695св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,   
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа - Стецівська сільська рада Чигиринського району Черкаської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову апеляційного суду Черкаської області від                       28 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Храпка В. Д.,                                                                    Вініченка Б. Б., Новікова О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним у зв`язку з його нікчемністю.
Вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати                         ОСОБА_4 , яка за життя 31 серпня 2012 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу, за яким заповіла їй (позивачці) земельну ділянку площею 4,88 га.
 
У липні 2018 року їй стало відомо про наявність ще одного заповіту від 24 жовтня 2017 року, згідно з яким її мати ОСОБА_4 вказану земельну ділянку заповіла ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
Зазначала, що заповіт від 24 жовтня 2017 року не відповідає чинному законодавству, оскільки посвідчений секретарем сільської ради, яка не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій, оскільки була призначена розпорядженням сільського голови, який, у свою чергу, не мав повноважень на її призначення.  
У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просила суд визнати заповіт від 24 жовтня 2017 року, складений ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і посвідчений секретарем Стецівської сільської ради недійсним через його нікчемність.
Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 11 грудня                        2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції виходив із того, що особа, яка посвідчила заповіт, перебувала на посаді в державному органі та виконувала функції щодо посвідчення заповіту в силу розпорядження сільського голови, яке ніким не оспорене і не скасоване. Вказані позивачем підстави позову відносяться до вимог про його нікчемність, а не недійсність.
Постановою апеляційного суду Черкаської області від 28 лютого 2019 року  рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2018 року скасовано.
Позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано нікчемним заповіт від 24 жовтня 2017 року, складений ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким заповіла належну їй земельну ділянку (рілля) загальною площею 4,2032 га в межах Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і земельну ділянку (сінокіс) загальною площею 0,6852 га в межах Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ім`я ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , що посвідчений секретарем Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд виходив із того, що виключне право вчинення нотаріальних дій віднесено до виконавчого комітету сільської ради. Лише виконавчий комітет сільської ради може своїм рішення уповноважити вчинення нотаріальних дій на відповідну посадову особу. Сільський голова не може покладати на посадову особу вчинення нотаріальних дій. Заповіт був посвідчений секретарем сільської ради Нагорною В. В., яку було призначено відповідальною за ведення нотаріальних дій розпорядженням сільського голови с. Стецівка Чигиринського району Черкаської області. Оскільки заповіт складений з порушенням вимог посвідчення, то такий заповіт є нікчемним.
ОСОБА_2 подала  касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня                 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. 
Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.
Керуючись статтями 33, 34, 260, 400 (в редакції, чинній станом на 07 лютого               2020 року), 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Стецівська сільська рада Чигиринського району Черкаської області, про визнання заповіту недійсним призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                          В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук