ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2020 року	Львів	Справа № 380/2453/20 пров. № А/857/8308/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,
за участі секретаря судового засідання      Гнідець Р.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року (головуючого судді Кузана Р.І., ухвалене у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Львів о 16 год. 48 хв. повний текст рішення складено 15.06.2020) у справі №380/2453/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дії, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26.03.2020 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просить визнати протиправними дії та рішення відповідача в частині не зарахування до страхового стажу військову службу під час мобілізації з 19.03.2015 по 27.04.2016, в тому числі періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції, а саме: з 24.04.2015 по 02.11.2015, з 27.11.2015 по 10.02.2016 та з 03.04.2016 по 24.04.2016 з розрахунку один місяць служби за три місяці, визнати протиправними дії та рішення відповідача в частині не зарахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 07.09.1993 по 01.01.1998, визнати протиправними дії та скасувати рішення від 22.12.2018 №2145 про відмову у призначенні пенсії за віком, як учаснику бойових дій відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з дня звернення 26.07.2018 із заявою про призначення пенсії, зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком, як учаснику бойових дій відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з дня звернення 26.07.2018 із заявою про призначення пенсії. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року позов задоволено частково. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що стаж позивача для розрахунку права на пенсію згідно із долученими до заяви про призначення дострокової пенсії за віком як учаснику бойових дій, документами складає 21 рік 10 місяців 8 днів, що є недостатнім для даного виду пенсії. Крім цього, вважає безпідставним посилання позивача, що зарахування стажу військової служби під час мобілізації з 19.03.2015 по 27.04.2016, в тому числі періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції, а саме: з 24.04.2015 по 02.11.2015, з 27.11.2015 по 10.02.2016 та з 03.04.2016 по 24.04.2016 з розрахунку один місяць служби за три місяці, оскільки дане пільгове обчислення сажу передбачене тільки при призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», тоді як позивач просив призначити йому пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Сільченко О.О. апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Представник позивача Ощипок О.З. проти апеляційної скарги заперечила, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України.
Згідно з довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої військовою частиною-польова пошта НОМЕР_1 від 27.04.2016 № 2278, молодший сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 24.04.2015 по 02.11.2015, з 27.11.2015 по 10.02.2016, з 03.04.2016 по 24.04.2016 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Підстава: Витяг з наказу командира в/ч пп В 4680 № 96 від 28.04.2015; Витяг з наказу командира в/ч пп НОМЕР_1 № 259 від 04.11.2015; Витяг з наказу командира в/ч пп НОМЕР_1 № 277 від 30.11.2016; Витяг з наказу командира в/ч пп НОМЕР_1 № 32 від 11.02.2016; Витяг з наказу командира в/ч пп НОМЕР_1 № 76 від 04.04.2016; Витяг з наказу командира в/ч пп В 4680 № 98 від 25.04.2016.
За участь в антитерористичній операції ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 01.02.2016.
26.07.2018 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви позивач долучив необхідні документи для призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій.
Суд встановив, що на час звернення до відповідача за призначенням пенсії, вік ОСОБА_1 становив 55 років.
29.12.2018 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом №5827/03-09-10 повідомило позивача, що розглянувши документи, подані для призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відділом прийнято рішення від 22.12.2018 №2145 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії, через відсутність необхідного стажу роботи для  призначення даного виду пенсії.
Відмова обґрунтована тим, що при проведенні розгляду документів поданих для призначення пенсії встановлено, що стаж для розрахунку права на пенсію складає 21 рік 10 місяців 8 днів, що є недостатнім для даного виду пенсії, а саме: 01.09.1980-29.10.1981 період навчання; 19.11.1981-17.10.1983 військова служба (строкова); 18.11.1983-01.03.1985 період навчання; 09.04.1985-07.09.1993 період роботи на Рівненській АЕС; 01.01.1998-31.12.2003 підприємець; 01.09.2004-30.06.2005, 01.07.2005-30.09.2009, 01.04.2010-31.07.2010, 01.08.2016-30.11.2016 за даними системи персоніфікованого обліку. 
Також зазначено, що при призначенні пенсії страховий стаж обчислюється відповідно до ст.24 Закону України №1058, якою передбачено, що страховий стаж за період з 01.01.2004 обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Період військової служби з 19.03.2015 по 27.04.2016 та підприємницької діяльності з 07.09.1993 по 01.01.1998 не зараховано позивачу до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком.
Отже, за відсутності необхідного страхового стажу 25 років, відсутні підстави для призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій. 
Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених вказаним Законом.
Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Стаття 8 Закону № 1058-ІV передбачає право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із статті 16 Закону №1788-ХІІ військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейські, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Згідно з пунктом 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058-ІV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Абзацом 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи, такі як: посвідчення учасника бойових дій, довідка про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення, а для осіб, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 19, 20 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», також документи, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій, визначені Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 (при призначенні пенсії учасникам бойових дій згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу під час мобілізації з 19.03.2015 по 27.04.2016, що підтверджується довідкою Личаківсько-Залізничного об`єднаного військового комісаріату м.Львова №170 від 27.07.2018 та військовим квитком серії НОМЕР_3 .
В період з 24.04.2015 по 02.11.2015, з 27.11.2015 по 10.02.2016 та з 03.04.2016 по 24.04.2016 позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою ВЧ польова пошта НОМЕР_1 від 27.04.2016 №2278 та витягами з наказів командира в/ч пп НОМЕР_1 №96 від 28.04.2015, №256 від 04.11.2015, №277 від 30.11.2016, №32 від 11.02.2016, №76 від 04.04.2016, №98 від 25.04.2016.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_4 №798 від 21.02.2020 позивач в період з травня 2015 року по квітень 2016 року отримував грошове забезпечення, з якого сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
01.02.2016 Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_5 видано позивачу посвідчення серії НОМЕР_2 , згідно з яким ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_1 проходив військову службу, період якої зараховується до страхового стажу при призначенні пенсії за вислугу років на пільгових умовах.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 в не зарахуванні страхового стажу військової служби під час мобілізації з 19.03.2015 по 27.04.2016, в тому числі періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції, а саме: з 24.04.2015 по 02.11.2015, з 27.11.2015 по 10.02.2016 та з 03.04.2016 по 24.04.2016. 
Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 періоду підприємницької діяльності з 07.09.1993 по 01.01.1998, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що позивач з 30.03.1993 по 22.04.2005, з 08.06.2005 по 17.03.2011 та з 07.07.2016 по 17.11.2016 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань №24454801 від 19.04.2019.
З долучених до матеріалів справи архівних довідок №195/15.4-03 від 27.07.2018 та №111/19.4-03 від 19.04.2019, які видані архівним відділом Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області, за даними документів по обліку надходжень і нарахувань страхових внесків за період з 1993 по 2000 роки ФОП ОСОБА_1 отримував доходи та сплачував страхові внески до Пенсійного фонду України.
Суд враховує, що відповідачем не заперечується факт того, що позивачем було долучено вказану архівну довідку від 27.07.2018 №195/15.4-03 разом з заявою про призначення пенсії, проте при обчисленні страхового стажу така не була взята відповідачем до уваги без належного обґрунтування.
Згідно з визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Таким чином, відповідач протиправно не включив до страхового стажу позивача період підприємницької діяльності з 07.09.1993 по 01.01.1998.
З огляду на викладене дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 військову службу під час мобілізації з 19.03.2015 по 27.04.2016, в тому числі періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції, а саме: з 24.04.2015 по 02.11.2015, з 27.11.2015 по 10.02.2016 та з 03.04.2016 по 24.04.2016, а також не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду підприємницької діяльності з 07.09.1993 по 01.01.1998 та прийнявши рішення від 22.12.2018 №2145 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, як учаснику бойових дій відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідач діяв протиправно, оскільки з аналізу встановлених судом обставин та долучених доказів, позивач має статус учасника бойових дій, досяг віку 55 років, має страховий стаж не менше 25 років, а відтак він підпадає під вимоги пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058-ІV.
Для відновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як учаснику бойових дій відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з дня звернення 26.07.2018 із заявою про призначення пенсії.
Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу період військової служби під час мобілізації з розрахунку один місяць служби за три місяці, колегія суддів вказує, що в даній частині вимоги не оскаржуються сторонами, а тому згідно статті 293 КАС України не переглядаються.
Колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі №380/2453/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                В.В. Гуляк

                                                                                            Р.Й. Коваль
Повний текст постанови складено 21.09.2020