РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 року
м. Рівне

Справа № 566/1242/19
Провадження № 22-ц/4815/669/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               судді-доповідача                  - Шимківа С.С.,
               суддів:         - Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,
      
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Драганом Володимиром Петровичем на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 13 лютого 2020 року (ухваленого у складі судді Лободзінського А.С.) у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів.
Позовна заява обгрунтованан тим, що він з відповідачем перебував у шлюбі, який було розірвано ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Від шлюбу мають сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 04.11.2014 р. присуджено стягувати з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.
З моменту ухвалення судом даного рішення його матеріальне становище змінилося, так як 08.06.2017 року його було звільнено з постійного місця роботи у ТзОВ «Кромберг енд Шуберт», у зв`язку з чим, на даний час, він знаходиться у скрутному матеріальному становищі та перебуває у пошуках роботи.
Від утримання сина не відмовляється та старається забезпечувати його усім необхідним по мірі можливостей.
На даний час розмір аліментів обчислюється виконавцем, виходячи із середньої заробітної плати по регіону та становить 2059 грн (у 2018 році – 1685 грн), однак він не має змоги сплачувати вказану суму.
Покликаючись на ст. ст. 181, 182, 184, 192 СК України, просив зменшити розмір стягуваних аліментів, згідно рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 04.11.2014 р., та стягувати їх на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1100 гривень щомісячно з індексацією, відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 13 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Рішення суду обґрунтовано тим, що положення статтей 181, 192 СК України не передбачають можливості зміни розміру аліментів, шляхом зміни способу їх стягнення за заявою платника, оскільки право вибору способу стягнення аліментів належить, виключно, їх отримувачу.
Обраний позивачем спосіб захисту порушеного, на його думку, цивільного права, не відповідає матеріальному закону, яким регулюються спірні правовідносини. 
Позивач не просить зменшити розмір аліментів, визначених судовим рішенням у частці (1/3 частини з його доходу) на меншу частку, а просить зменшити розмір аліментів, нарахованих йому державним виконавцем, що у свою чергу, не відноситься до предмету спору у даній справі, яким є зменшення розміру аліментів.
Відтак, позивачем не надано доказів та не доведено наявності обставин, які б вказували на наявність підстав для зменшення розміру аліментів. 
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, 13.03.2020 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Драгана В.П. оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження.
У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.ст. 182, 183, 184 СК України).
Також, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що позивач офіційно не працевлаштований та перебуває у пошуках роботи.
Крім того, спір між позивачем та відповідачем в даній справі виник не з приводу нарахування заборгованості по аліментах, яка була сплачена ним в повному обсязі, а з приводу сплати поточних аліментів, у зв`язку з чим позивач просив зменшити їх розмір, визначених судовим рішенням, шляхом зміни способу їх присудження.
Просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задовільнити повністю.
21 квітня 2020 року ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, прийняв законне та справедливе рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Просила залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення її без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 20 серпня 2010 року.
Від шлюбу у сторін є дитина – син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 05.09.2005 року).
Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.
Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
       Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
       Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
       Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
       Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що згідно ст.ст.181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути зміненим. Проте, положення вказаних статей не передбачають можливості зміни розміру аліментів, шляхом зміни способу їх стягнення за заявою платника, оскільки право вибору способу стягнення аліментів належить, виключно, їх отримувачу.
Доводи апелянта про те, що спір між позивачем і відповідачем в справі виник не з приводу нарахування заборгованості по аліментах, яка була сплачена в повному обсязі, а з приводу сплати поточних аліментів, у зв`язку з чим позивач просив їх зменшити не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильності висновків, зроблених судом першої інстанції.
Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 384, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Драганом Володимиром Петровичем - залишити без задоволення.
Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 13 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.
Судді: Гордійчук С.О.
        Хилевич С.В.