ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року 
м. Київ
справа №820/7409/15
касаційне провадження №К/9901/8013/18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Шипуліної Т.М.,  Хохуляка В.В., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2016 (судді: Жигилій С.П., Дюкарєва С.В., Перцова Т.С.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

ПАТ «Харківський підшипниковий завод» звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, в якому просило скасувати рішення СДПІ з обслуговування великих платників податків у м.Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 16.04.2015 № 7/0000074600 про застосування штрафу в сумі 216226,90 грн та нарахування пені в сумі 153878,84 грн за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що не заперечує факту несвоєчасної сплати єдиного внеску, проте не згоден з періодом порушення. Порушення строків сплати єдиного внеску сталося внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, оскільки позивач станом на 01.10.2014 мав переплату з авансового внеску з податку на прибуток підприємств і подав заяву про повернення надміру сплачених коштів у рахунок сплати заборгованості з єдиного внеску, проте відповідач у порушення вимог пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання позивачем заяви про повернення надміру сплачених коштів не підготував висновок про повернення цих коштів з бюджету. що позбавило позивача можливості спрямувати ці кошти на сплату недоїмки з єдиного внеску. Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску позивач оскаржив до суду, тому нарахування пені за період з 28.01.2015 по 31.03.2015 є протиправним. 

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 21.10.2015 адміністративний позов задовольнив. Скасував рішення СДПІ з обслуговування великих платників податків у м.Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів  від 16.04.2015 № 7/0000074600 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Стягнув з Державного бюджету України на користь ПАТ «Харківський підшипниковий завод» судовий збір у сумі 487,20 грн. 

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 28.01.2016 скасував постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2015 та відмовив у задоволенні позову. 

ПАТ «Харківський підшипниковий завод» подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції. 

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права: абзацу 2 частини тринадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким передбачено зупинення нарахування пені у разі оскарження вимоги про сплату недоїмки, проте не передбачено порядок поновлення нарахування пені. Тому, норма закону припускає неоднозначне трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, унаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції мав застосувати презумпцію правомірності рішень платника податку. Також скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права: частини третьої статті 2, статті 6, статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 26.02.2016 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від    03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Верховний Суд ухвалою від 22.06.2020 призначив справу до касаційного розгляду в попередньому судовому засіданні на 23.06.2020.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, виходить з такого.

Суди попередніх інстанцій установили такі обставини.

ПАТ «Харківський підшипниковий завод» із серпня 2014 року не сплачувало єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Так, станом на 30.09.2014 у позивача була наявна недоїмка з єдиного внеску в сумі 5234673,52 грн, у зв`язку з чим відповідач виставив вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 02.10.2014 № Ю-96-25 в сумі 5234673,52 грн, у тому числі в сумі 4555531,35 грн за основним платежем, в сумі 537718,32 грн за штрафом та в сумі 141423,85 грн з пені. 

Ця вимога не була оскаржена позивачем в адміністративному чи судовому порядках.

Позивач станом на 01.10.2014 мав переплату в сумі 9421115 грн за зобов`язанням зі сплати авансового внеску з податку на прибуток підприємств.

Позивач звернувся до СДПІ з обслуговування великих платників у м.Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів з листом від 10.10.2014 №218/83-2-11, в якому просив на підставі підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17, пункту 87.1 статті 87, статті 43 Податкового кодексу України повернути зайво сплачені кошти з податку на прибуток підприємств у сумі 4175883,00 грн шляхом погашення заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідач у листі від 21.10.2014 № 9800/10/28-09-46-31 повідомив позивача про неможливість такого зарахування, оскільки відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. 

Позивач звернувся до СДПІ з обслуговування великих платників у м.Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів з листом від 10.10.2014 №219/83-2-11, в якому просив повернути зайво сплачені кошти з авансових внесків з податку на прибуток підприємств у сумі 4175883,00 грн на поточний рахунок позивача, зазначивши при цьому, що ці кошти будуть перераховані в оплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

СДПІ з обслуговування великих платників у м.Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів у листі від 21.10.2014 № 9801/10/28-09-46-31 повідомила позивача про відправлення зазначеної інформації на адресу координаційно-моніторингового департаменту Міжрегіонального головного управління - Центрального офісу з обслуговування великих платників Міжрегіонального головного управління Міндоходів для прийняття рішення.

Оскільки у наступному періоді сума боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування збільшилася, СДПІ з обслуговування великих платників у м.Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів виставила вимогу від 04.11.2014 № Ю-96-25 про сплату боргу (недоїмки) станом на 03.11.2014 в сумі 5063684,80 грн. До зазначеної вимоги контролюючий орган включив також заборгованість зі сплати єдиного внеску за серпень 2014 року в сумі 2399539,91 грн.

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в поверненні зайво сплачених авансових внесків з податку на прибуток підприємств в сумі 4175883,00 грн на поточний рахунок, зобов`язати надати висновок про повернення цих коштів та стягнути з Держбюджету України ці зайво сплачені кошти на поточний рахунок; визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в поверненні зайво сплачених авансових внесків з податку на прибуток підприємств в сумі 4175883,00 грн у рахунок сплати єдиного соціального внеску, зобов`язати відповідача здійснити зарахування зайво сплачених позивачем авансових внесків з податку на прибуток підприємств в цій сумі в рахунок сплати єдиного соціального внеску в сумі 4175883,00 грн; зобов`язати відповідача здійснити відповідні коригування в облікової картці особливого рахунку платника податків; скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2014 № Ю 96-25.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 22.01.2015 у справі № 820/19164/14 позов задовольнив частково. Стягнув з Державного бюджету України зайво сплачені авансові внески з податку на прибуток підприємств у сумі 2331900 грн на поточний рахунок позивача та скасував  вимогу про сплату боргу (недоїмки) СДПІ з обслуговування великих платників у м.Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 04.11.2015 № Ю 96-25. У задоволенні іншої частини вимог суд відмовив. 

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 19.05.2015 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 у справі № 820/19164/14  скасував у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України суми зайво сплаченого авансового внеску з податку на прибуток підприємств в сумі 1843983 грн на поточний рахунок позивача та задовольнив позов у цій частині. Окрім того, суд апеляційної інстанції скасував постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог  про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2014 № Ю-96-25 та відмовив у задоволенні позову в цій частині. 

Позивач засобами електронного зв`язку подав Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування  від 22.12.2014 № 31416150624 за листопад 2014 року. Відповідно до таблиці 1 зазначеного звіту позивач у рядку 8 самостійно визначив, що загальна сума єдиного внеску, що підлягає сплаті, становить 2162269,04 грн, термін сплати цієї суми 22.12.2014. У зв`язку з несплатою цієї суми у визначений термін, вона увійшла до загальної суми недоїмки вимоги від 14.01.2015 № Ю-96-25.

Вимога  від 14.01.2015 №Ю-96-25 за наслідками її адміністративного оскарження залишена без змін.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «По збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей  з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною восьмою статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. 

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з частиною десятою статті 25 Закону № 2464-VI на  суму  недоїмки  нараховується   пеня   з   розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Частиною тринадцятою статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня,  що настає  за  днем  закінчення  строку внесення  відповідного  платежу,  до  дня  його  фактичної  сплати (перерахування) включно. 

У  разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки  нарахування  пені  зупиняється  з  дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 25  Закону № 2464-VI  про   нарахування   пені   та   застосування   штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку,  встановленому  центральним  органом виконавчої влади, що забезпечує  формування  та  реалізує  державну  податкову  і митну політику,  за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Зважаючи на те, що унаслідок невиконання обов`язку щодо своєчасної сплати єдиного внеску у позивача утворилася недоїмка, на яку відповідач надіслав вимогу про її сплату і така вимога є чинною, контролюючий орган прийняв правомірне рішення про нарахування пені на таку недоїмку та застосування штрафу за несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Щодо доводів позивача про те, що нарахування пені відповідно до вимог закону зупиняється з дня подання скарги на вимогу про сплату недоїмки, проте закон не передбачає порядок поновлення такого нарахування, суд касаційної інстанції зазначає, що у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки  нарахування  пені  зупиняється  з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду, що передбачено частиною тринадцятою статті 25 Закону № 2464-VI. У разі відмови в задоволенні скарги нарахування пені поновлюється і здійснюється з наступного дня після закінчення граничного строку для сплати єдиного внеску і до дня фактичної сплати, оскільки платник має виконати обов`язок щодо повної сплати єдиного внеску до бюджету, а нарахування пені спрямоване на забезпечення виконання платником цього обов`язку. Частиною тринадцятою статті 25 Закону № 2464-VI прямо передбачено, що нарахування пені починається з першого календарного дня,  що настає  за  днем  закінчення  строку внесення  відповідного  платежу,  до  дня  його  фактичної  сплати (перерахування) включно. Тому, оскарження вимоги про сплату недоїмки є підставою для тимчасового зупинення для нарахування пені, проте не скасовує таке нарахування, яке у разі відмови в задоволенні скарги обов`язково поновлюється і здійснюється за період, визначений у законі. 

Переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справ, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного їх застосування. Доводи, наведені в касаційній скарзі, є ідентичними доводам, якими позивач обґрунтовував свою позицію в судах попередніх інстанцій, та спростовані зазначеним.

Керуючись статтями 343, 350, 355, 356, 359, 375, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2016 - без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.І. Бившева Т.М. Шипуліна   В.В. Хохуляк