Ухвала                                                                                              Іменем України
02 липня 2020 року                                                                                                  
м. Київ
 
справа № 740/2951/18
провадження № 51-3103ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 липня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 30 березня 2020 року,
встановив:
За вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 липня 2019 року 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено: - за  ч. 3 ст. 15 та ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5років.
Ухвалою Чернігівської апеляційного суду від 30 березня 2020 року вирок щодо  ОСОБА_4 змінено в частині вирішення долі речових доказів.Грошові кошти в сумі 55400 грн, визнані речовим доказом постановою слідчого від 17 травня 2018 року, повернуто власнику – ПАТ КБ «ПриватБанк». У решті вирок залишено без змін.
Як установив суд, ОСОБА_4 у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці через мережу Інтернет познайомився із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, з якою вступив у попередню змову направлену на крадіжку грошових коштів з банківських автоматів самообслуговування (програмно-технічних комплексів).Невстановлена досудовим розслідуванням особа, засобами електронного зв`язку надала ОСОБА_4 шкідливе програмне забезпечення, яке надавало можливість вчиняти таємне викрадення грошових коштів з банківських автоматів самообслуговування. За допомогою цього обладнання ОСОБА_4 отримував доступ до інформації про кількість та номінали грошових купюр, які містяться у банківському автоматі самообслуговування. Зазначену інформацію ОСОБА_4 повідомляв невстановленій досудовим розслідуванням особі, яка засобами електронного зв`язку надсилала ОСОБА_4 цифровий код. За допомогою коду відбувався доступ до операційної системи банківського автомату самообслуговування та незаконне заволодіння грошовими коштами, які там знаходилися. Частину викрадених грошових коштів ОСОБА_4 повинен був перераховувати невстановленій досудовим розслідуванням особі.
ОСОБА_4 16 грудня 2017 року з 01 год. 27 хв. до 02 год. 11 хв. з банківського автомату самообслуговування №CACN 7401, який належить ПАТ КБ «ПриватБанк» та розташований за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, 253, шляхом висвердлення отвору у панелі банкомату за допомогою шуруповерту, з метою подальшого підключення комп`ютерного обладнання для запуску шкідливого програмного забезпечення, намагався умисно, зі спеціального сховища, призначеного для зберігання грошових купюр, таємно викрасти грошові кошти в сумі 190000 грн, які є для потерпілої юридичної особи значною матеріальною шкодою, однак не довів свій злочинній умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки не зміг зробити отвір у панелі банкомату.
У подальшому ОСОБА_4 у такий же спосіб вчинив шість епізодів викрадення грошових коштів з банкоматів самообслуговування протягом грудня 2017 року-лютого 2018 року, за співучасті з іншими особами, у тому числі і у великому розмірі.
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про зміну оскаржених судових рішень і пом`якшення йому покарання. Посилається на те, що судом не враховано його щире каяття, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заподіяної шкоди, стан здоров`я та вік його матері, позитивні характеристики за місцем відбування покарання.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_4  у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація його дій не оспорюються.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається з копій судових рішень, призначаючи  ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанціїврахував тяжкість вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК є тяжкими, вчинення 7 епізодів крадіжок через незначні проміжки часу, дані про його особу, позитивну характеристику, а також обставини, які пом`якшують покарання, – щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої шкоди, та те, що обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. З урахуванням всіх наведених обставин суд призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК.
Аналогічні за змістом доводи про надмірну суворість покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином розглянув апеляційну скаргу засудженого і вмотивовано відмовив у її задоволенні, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення. 
Ухвала апеляційного суду не суперечить положенням статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Ураховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 липня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 30 березня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                            ОСОБА_3