Дата документу 02.09.2020 Справа № 310/8325/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/2540/20                                        Головуючий у 1-й інстанції: Троценко Т.А.
Є.У.№ 310/8325/19                                                 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року                                                       м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В., 
розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Бердянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління праці та соціального захисту населення (далі - УПСЗН) виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Токмань Вікторії Тарасівни на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2020 року, 
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року керівник Бердянської місцевої прокуратури звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що рішення Бердянського місцевого суду від 05.11.2002 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки всіх заробітків щомісячно, починаючи з 25.10.2002 р. і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист №2-8031/2002р. від 13.11.2002, який звернуто до примусового виконання до Бердянського відділу державної виконавчої служби. У зв`язку з тим, що відповідач рішення суду не виконував, аліменти на утримання дитини не сплачував, 10.07.2009 ОСОБА_2   звернулась до УПСЗН із заявою про призначення їй тимчасової допомоги, яка була задоволена.  За період з 01.07. 2009 по 31.08.2018  ОСОБА_2 з державного бюджету виплачено тимчасову допомогу на дитину у розмірі 47478,60 грн. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 працює в ТОВ АП «Аскет шиппінг», а отже має можливість самостійно сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої доньки, просив суд на підставі п.12 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 №189, стягнути з відповідача суму сплаченої тимчасової державної допомоги в розмірі 47478,60грн. на користь держави.
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради сплачену тимчасову допомогу в розмірі 47 478,60 грн. на розрахунковий рахунок 35414088030366, МФО 813015, ОКПО 03193258, банк ГУДКСУ у Запорізькій обл. м. Запоріжжя. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Токмань В.Т. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, винести по справі нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що із його заробітної плати у примусовому порядку стягується заборгованість за аліментами, а тому стягнення на користь УПСЗН державної допомоги призведе до подвійної відповідальності. Вважає, що судом порушені норми ст. 256 ЦК України, не застосовано позовну давність за вимогами за період з 01.07.2209 по 21.10.2016, незважаючи на його заяву про застосування таких строків. Вважає помилковими висновки суду про те, що на спірні правовідносини позовна давність не застосовується, оскільки відповідно до ст.20 СК України позовна давність не застосовується до вимог, що випливають із сімейних відносин. Даний спір виник між суб`єктом владних повноважень та фізичною особою щодо стягнення призначеної тимчасової допомоги, що не відноситься до сімейних правовідносин.
Прокурор Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області у своєму відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм діючого законодавства, а апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та свідчить лише про незгоду відповідача із судовим рішенням.
Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області у своєму відзиві на апеляційну скаргу зазначило, що скарга відповідача не підлягає задоволенню, оскільки доводи на які посилається відповідач, є помилковими та такими, що не відповідають нормам законодавства. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті  369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд  здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач працює, має можливість самостійно сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої доньки та, як наслідок, відшкодувати державі суму сплаченої тимчасової допомоги у розмірі 47 478,60грн. На думку суду першої інстанції строки позовної давності на спірні правовідносини не розповсюджуються. 
Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права, а тому в повній мірі з ними не можна погодитися.
Відповідно до ч. 8 ст. 181 Сімейного Кодексу України якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Згідно до ч. 10 статті 181 Сімейного Кодексу України суми наданої дитині тимчасової допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.
Згідно п. 2 Постанови  Кабінету Міністрів України від 22.02.2006  №189 «Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям,  батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати  дитину або місце проживання їх невідоме», тимчасова допомога призначається, зокрема, у разі не виконання рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків у зв`язку з його ухиленням від сплати аліментів. 
Згідно із п.п.7, 1, рішення про призначення допомоги приймається органом соціального захисту населення протягом десяти календарних днів після надходження усіх необхідних документів строком на шість місяців. Виплата допомоги припиняється з першого числа місяця, що настає за місцем, в якому виникла обставина, що унеможливлює виплати.
Відповідно до п. 10 Порядку виплата тимчасової допомоги припиняється у разі виявлення обставин, що свідчать про можливість одного з батьків утримувати свою дитину, про що одержувач допомоги зобов`язаний повідомити у десятиденний строк орган праці та соціального захисту населення, на підставі чого виплата тимчасової державної допомоги припиняється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому виникла одна з зазначених обставин.
Згідно з п. 12 Порядку, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, чи виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання одного з батьків встановлено у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги.
Отже законодавством передбачено безспірне стягнення з платника аліментів суми державної допомоги, сплаченої стягувачу (заявнику) у зв`язку з ухиленням батька від сплати аліментів.
Встановлено, що рішенням Бердянського місцевого суду від 05. 11. 2020 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 25.10.2002 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16,17).
На виконання судового рішення видані виконавчі листи, які перебували на виконанні Бердянського ВДВС.
У зв`язку із ухиленням ОСОБА_1 від сплати аліментів Бердянським УПСЗН в порядку ч.8 ст.181 СК України за заявою ОСОБА_2 останній за період з 01.07.2009 по 31.08.2018 було призначено і виплачено з державного бюджету 47 478, 60 грн. тимчасової державної допомоги на утримання доньки ОСОБА_3 (а.с.19-24).
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 працює в ТОВ АП «Аскет Транс Шиппінг», регулярно отримує заробітну плату і має можливість самостійно утримувати свою дитину (а.с.15, 107, 110).
Врахувавши, що відповідач працює, регулярно отримує заробітну плату, а отже має можливість самостійно сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої доньки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з батька дитини, який ухилявся від сплати аліментів, на користь держави сплачену тимчасову допомогу.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про подвійне стягнення з нього аліментів є неспроможними, оскільки предметом позову у цій справі є компенсація державі тимчасової державної допомоги, яка призначалася на утримання неповнолітньої дитини у зв`язку із ухиленням батька від сплати аліментів. 
Проте, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на спірні правовідносини строки позовної давності не розповсюджуються.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що даний спір виник між суб`єктом владних повноважень та фізичною особою щодо стягнення призначеної тимчасової допомоги, що не відноситься до сімейних правовідносин, а тому сума до стягнення підлягала визначенню в межах строків позовної давності.
Аналогічних висновків щодо застосування до спірних правовідносин правил ст.ст.256, 257 ЦК України дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 01.08.2018 у справі №639/1384/17; від 29.08.2019 у справі №130/1881/16-ц. 
Відповідно до положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Наслідки спливу позовної давності визначені статтею 267 ЦК України.
Позов подано у жовтні 2019 року, однак кошти позивач просив стягнути за період з липня 2009 року. Відповідач та його представник в суді першої інстанції заявляли клопотання про застосування строку позовної давності (а. с. 92).
Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності, а отже сума, яка підлягає стягненню, відповідно до наданого позивачем розрахунку в межах строків позовної давності за період з жовтня 2016 по серпень 2018 складає 20 427,00 грн.
Вимоги про стягнення з відповідача грошової допомоги, виплаченої до жовтня 2016 року, задоволенню не підлягають за пропуском строку позовної давності.
За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає зміні, з відповідача на користь держави підлягає стягненню вищевказана сума в межах строків позовної давності. 
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інтонації, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до норм статті 141 ЦПК України судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції складає 2066,20 гривень (826,48 + 1239,72).
Понесені прокурором витрати зі сплати судового збору у суді першої інстанції підлягають частковій компенсації за рахунок відповідача пропорційно частці задоволеного позову, що становить 826, 48 грн.
При подачі апеляційної скарги відповідачеві ухвалою суду від 03.08.2020 відстрочена сплата судового збору до закінчення апеляційного розгляду справи. За результатами розгляду справи з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1 239, 72 грн. 
Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2020 року у цій справі змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави в особі управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради (ЄДРПОУ 03193258) сплачену тимчасову допомогу в розмірі 20427,00 грн. (двадцять тисяч чотириста двадцять сім гривень 00 копійок) на розрахунковий рахунок 35414088030366, МФО 813015, ОКПО 03193258, банк ГУДКСУ у Запорізькій обл. м.Запоріжжя. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Запорізької області в особі Бердянської місцевої прокуратури судовий збір в сумі 826,48 грн. (стягувач - пр. Перемоги, 4 м. Бердянськ, код 02909973, р/р 35217095000271, відкритий у Державній казначейській службі України у м. Києв, МФО 820172, отримувач- прокуратури Запорізької області ЄДРПОУ 02909973).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1239,72 грн. (отримувач коштів: УК у м.Запоріжжі/Вознесенівс./22030101, Код за ЄДРПОУ: 38025409, Банк одержувача коштів: Казначейство України (ЕАП), Рахунок (ІВАN): UA638999980313161206080008007.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська