ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07 липня 2020 року	 	Справа № 915/2097/19	
м.Одеса, проспект Шевченка,29
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді М.А. Мишкіної, 
суддів О.Ю.Аленіна, Л.В. Лавриненко
секретар  судового засідання  Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
від  ПАТ “НАК “Нафтогаз України” -  не з`явився;
від  ОКП  “Миколаївоблтеплоенерго” – не з`явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні   апеляційну скаргу  Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”  
на рішення господарського суду Миколаївської  області від 16 березня 2020 року      
у справі №915/2097/19 
за позовом Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”
до Обласного комунального підприємства “Миколаївоблтеплоенерго”
про стягнення 4360072,35грн.

суддя суду першої інстанції:  Мавродієва М.В.
час і місце ухвалення рішення: 16.03.2020р.   м.Миколаїв, господарський суд Миколаївської  області, зала судових засідань №1,   
повне рішення складене 30.03.2020р.

Учасники процесу належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. 
В судовому засіданні 07.07.2020р. згідно ст.ст.233,240 ГПК України підписано вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:
07.10.2019р.  Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”  (далі – позивач, АК “НАК “Нафтогаз України”) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом  до Обласного комунального підприємства “Миколаївоблтеплоенерго” (далі- відповідач, ОКП “Миколаївоблтеплоенерго”)  про стягнення заборгованості у розмірі 4698074,66 грн., з яких: 3376392,03 грн. основного боргу за переданий в жовтні 2017 року – квітні 2018 року природний газ по договору купівлі-продажу природного газу №6066/1718-КП-22 від 12.09.2017р. , 823401,89 грн. пені нарахованої за період прострочення з 28.11.2017р. по 25.11.2018р., 137134,66 грн. - 3% річних нарахованих за період  з 28.11.2017р.  по 13.06.2019р. та 361146,08 грн. збитків від інфляції нарахованих за період з грудня 2017 року по травень 2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства не розрахувався за поставлений природний газ своєчасно, чим порушив умови  господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1. Договору. Сума простроченого та несплаченого  основного боргу відповідача  за  договором №6066/1718-КП-22 складає 3 376 392,03грн. Неналежне виконання з боку відповідача умов договору стало підставою для нарахування пені, збитків від інфляції та 3% річних, нарахованих за періоди прострочення сплати вартості  газу за кожен місяць поставки газу окремо.
06.11.2019р. від ОКП “Миколаївоблтеплоенерго” надало відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги визнає частково та вказує, що листом №2767/17 від 18.06.2019 він звертався до позивача з проханням зарахувати суму попередньої оплати в розмірі 376094,65 грн., як погашення заборгованості по договору №6066/1718-КП-22 від 12.09.2017, а тому на момент звернення позивача до суду заборгованість відповідача зменшилась до 3000297,38 грн. Також відповідач вказує, що за його підрахунками збитки від інфляції складають 347815,14 грн., а не 361146,08 грн., як заявлено до стягнення позивачем.
Також у відзиві відповідач просить суд зменшити розмір стягуваної пені до 1000,0 грн. та відстрочити виконання рішення до 01.12.2020.
ОКП “Миколаївоблтеплоенерго” зазначає, що  дiючi тарифи, встановленi НКРЕКП є збитковими (внаслiдок невiдповiдностi обсягiв виробпицтва теплової енергії в затверджених тарифах фактичному виробництву), що i стало основною причиною незадовiльного фiнансового стану та виникнення рiзницi в тарифах, яка є нарахованою та не погашеною, що призводить до накопичення кредиторської заборгованості перед основним постачальником енергоресурсiв (НАК “Нафтогаз Украгни”). Вiдсутнiсть механiзму її вiдшкодування на державному рiвнi ставить пiд загрозу функціонування підприємства, у зв`язку з чим підприємство звернулось до органiв виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо визначення Кабiнетом мiнiстрiв України механiзму отримання підприємством 154 307 323,00 грн. з рiзницi в тарифах для погашення існуючої кредиторської заборгованості. Відповідачем посилено ведуться роботи зi стягнення дебіторської заборгованості зi споживачiв теплової енергії, послуг з централізованого опалення, централiзованого постачання гарячої води, з контрагентів по господарським договорам. 
ОКП “Миколаївоблтеплоенерго” стверджує, що знаходиться у вкрай скрутному фінансовому становищі, має специфічний вид діяльності, стягнення пені у повному розмірі, який підлягає стягненню може призвести до негативних наслідків внаслідок зупинки діяльності підприємства боржника, що завдасть шкоди його споживачам, серед яких населення міста, бюджетні установи (заклади освіти, охорони здоров`я тощо) та інші.
Відповідач вказує й на те, що зазначені обставини свідчать також про неможливість на сьогоднішній день самостійного виконання у повному обсязі обов`язку перед позивачем. Відстрочення надасть відповідачу можливість поступового виконання рішення та погашення заборгованості. Примусове ж його виконання призведе до накладання арешту на поточні рахунки ОКП “Миколаївоблтеплоенерго”, що як наслідок, паралізує роботу підприємства та призведе до  загрози його банкрутства. Враховуючи соціальну значимість підприємства це може призвести також до негативних наслідків для споживачів теплової енергії - населення м.Миколаєва, бюджетних установ та інших споживачів.
Позивач у відповіді   на відзив просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вважає доводи відповідача, викладені в його відзиві  безпідставними та необґрунтованими, та заперечує проти зменшення пені й відстрочення виконання рішення суду посилаючись на те, що він забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, та як державне підприємство є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а  нарахована ним сума пені в розмірі 823401,89 грн не є “значно” чи “надмірно” великою, виходячи із суми основного боргу по договору 3376392,03 грн та часу прострочення належних до сплати сум кредиторові. Також позивач вказує, що зменшення судом розміру пені спричинить йому додаткові втрати та дозволить відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови.
Обставини, на які посилається відповідач не є тими виключними обставинами в розумінні ст.331 ГПК України для надання відстрочки виконання судового рішення, та відповідачем не надано доказів наявності виключних обставин (відсутність коштів на рахунках, відсутність майна, наявність реальної загрози банкрутства), які є підставою для відстрочення виконання рішення суду.
02.12.2019р.   від позивача до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 4360072,35 грн., з яких: 3000297,38 грн. основного боргу за переданий в жовтні 2017 року – квітні 2018 року природний газ по договору купівлі-продажу природного газу №6066/1718-КП-22 від 12.09.2017, 823401,89 грн. пені нарахованої за період з 28.11.2017 по 25.11.2018, 180822,07 грн. - 3% річних нарахованих за період з 28.11.2017 по 25.11.2019, 355551,01 грн.  збитків від інфляції нарахованих за період з грудня 2017 року по жовтень 2019 року та повернути позивачу 5070,07 грн. судового збору.
В обґрунтування таких вимог позивач вказує, що  за даними бухгалтерського обліку, станом на 25.11.2019р. основну суму боргу ОКП “Миколаївоблтеплоенерго”  за договором постачання природного газу №60661718-КП-22  сплачено частково у розмірі  376       094,65грн.
Рішенням господарського суду  Миколаївської  області від 16.03.2020р.  частково задоволено позовні вимоги  Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” до Обласного комунального підприємства “Миколаївоблтеплоенерго” стягнуто з Обласного комунального підприємства “Миколаївоблтеплоенерго”  на користь АТ “НАК “Нафтогаз України” 3000297,38грн. основного боргу, 82340грн. пені, 180822,07грн. - 3% річних, 355551,01грн. збитків від інфляції та 65401,09грн. судового збору; в  решті вимог відмовлено.
Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст.ст.  11, 509, 526, 551, 610, 611, 625, 629, 655,712 ЦК України, ст.ст. 173, 180, 193, 229, 230, 233 ГК України, ст.ст. 19, 20 ЗУ “Про теплопостачання ” та вмотивоване тим, що відповідач не спростував ту обставину, що  всупереч умовам Договору та приписів чинного законодавства  своєчасно та в повному обсязі не розрахувався за спожитий  по Договору  у жовтні 2017 року – квітні 2018 року  природний газ, у зв`язку із чим утворилася заборгованість  в сумі  3       000       297,38грн., не надав доказів, які б свідчили про погашення вказаної суми боргу. Надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних,  нарахованих позивачем  на суму боргу, та які позивач просить стягнути на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України є арифметично вірними.
З приводу стягнення пені судом, оцінивши надані докази, зазначено, що  врахувавши інтереси позивача, а саме те, що він забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, та як державне підприємство є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, соціальний статус відповідача, його матеріальний стан, вжиття ним заходів до стягнення заборгованості з безпосередніх споживачів теплової енергії, відсутність вини у несвоєчасному погашенні заборгованості перед позивачем, що основний борг з оплати природного газу відповідачем погашено на 70%, те, що відповідач не ухиляється від виконання зобов`язання, а навпаки шукає всі можливі способи та вживає заходи для погашення основного боргу в повному обсязі, а також те, що позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором (залучення кредитних коштів зі сплатою процентів тощо) або погіршення матеріального стану товариства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору, тощо, з метою співвідношення інтересів сторін наявні підстави для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90% до 82340,0 грн.
Нарахування та стягнення з відповідача 3% річних в сумі 180822,07 грн., інфляційних втрат в сумі 355551,01 грн. та певної суми пені у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки пов`язані з порушенням відповідачем умов спірного договору. Стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі  не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.
Суд першої інстанції також відхилив клопотання про відстрочення виконання рішення з огляду на його передчасність  виходячи із змісту  ст. 331 ГПК України.            
30.04.2020р.    до Південно-західного апеляційного господарського суду   надійшла апеляційна скарга АТ “НАК “Нафтогаз України” на рішення від 16.03.2020р., в якій скаржник  просить суд   скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог  щодо стягнення пені у розмірі 741061,89грн.  та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги АТ “НАК “Нафтогаз України ” зазначає, що рішення господарського суду в оскаржуваній частині ухвалене з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 625 ЦК України, та процесуального , зокрема ст.ст. 236, 238 ГПК України, без дослідження всіх істотних обставин справи.
Скаржник зазначає, що судом було неправомірно зменшено розмір пені нарахованої  АТ “НАК “Нафтогаз України”  за несвоєчасне виконання ОКП “Миколаївоблтеплоенерго” умов договору купівлі-продажу природного газу, оскільки сторони визначили вид забезпечення виконання зобов`язання неустойкою,  що передбачено умовами договору, та вже заздалегідь визначили розмір пені  за неналежне виконання зобов`язання. В момент підписання договору відповідач погодився  з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладена відповідальність  за договором, виконання умов якого не ставиться у залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів. Право на зменшення неустойки (штрафу, пенi) виникає у господарського суду виключно за наявностi “значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків” i тiльки у разi наявностi такого перевищення суд може скористатися наданим йому процесуальним правом. Господарський суд при вирiшеннi питания щодо зменшення пенi повинен об`єктивно оцiнити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з iнтересiв сторiн, а не лише вiдповiдача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невiдповiдностi розмiру пенi наслiдкам порушення та врахувати при цьому iнтереси позивача. Зважаючи на ступінь виконання вiдповiдачем своїх зобов`язань за договором, зокрема, несплата основного боргу з жовтня 2017 року, даний випадок не е винятковим (в провадженні господарсъкого суду Миколаївської області знаходиться декілька справ по даному вiдповiдачу) та не надано належних та допустимих доказів поважності причин порушення умов договору, то підстави для зменшення розміру пені відсутні. В даному випадку сума пені за несвоєчасну оплату поставленого газу   в розмiрi 823 401,89 грн. не є "значно'' чи "надмірно" великою, виходячи iз суми основного боргу по договору (3 000 297,38 грн.) та часу прострочення належних до сплати сум кредитором.
Ухвалою  Південно-західного апеляційного господарського суду  від 04.05.2020р.       відкрито апеляційне провадження за апеляційною  скаргою  Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення господарського суду Миколаївської  області від 16.03.2020р. у справі №915/2097/19; встановлено  іншим учасникам справи   строк для подання відзиву    на апеляційну скаргу  15 днів з дня вручення даної ухвали, роз`яснено, що перебіг цього строку  у зв`язку із його продовженням починається наступного дня після закінчення дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України;  роз`яснено іншим учасникам справи їх право в строк  15 днів з дня вручення даної ухвали, але не менший, ніж 15 днів з дня закінчення карантину, установленого Урядом України, у зв`язку із запобіганням поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) подати до суду разом з відзивом на апеляційну скаргу або окремо будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань .
09.06.2020р. до суду  надійшов відзив  Обласного комунального підприємства “Миколаївоблтеплоенерго” на апеляційну скаргу, в  якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що  вирішення питання про зменшення  неустойки  та розмір, до якого вона підлягає зменшенню  віднесено на розсуд суду,  місцевий суд з дотриманням принципу розумного балансу між інтересами сторін  дійшов вірного висновку про можливість зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 90%,  обґрунтовано взявши до уваги ступінь виконання  основного зобов`язання,  поважність причин несвоєчасного виконання  відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів  до виконання зобов`язання, а також те, що  стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних  компенсує можливі негативні наслідки  для кредитора, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору.
ОКП “Миколаївоблтеплоенерго” також звертає увагу, що позивачем не надано доказів  понесення ним збитків  внаслідок неналежного виконання відповідачем  своїх зобов`язань за договором  або погіршення матеріального стану підприємства  саме у зв`язку із порушенням відповідачем  умов договору постачання  природного газу № 6066/1718-КП-22 від 12.09.2017р.
Ухвалою від 11.06.2020р.  справу №915/2097/19 призначено до розгляду на  07.07.2020р. .
06.07.2020р. від АТ “НАК “Нафтогаз України” надійшло клопотання, в якому позивач просить проводити розгляд справи за відсутності представника АТ “НАК “Нафтогаз України”.
В засідання суду апеляційної інстанції представник ОКП “Миколаївоблтеплоенерго”   не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2020р., якою   справу №915/2097/19 призначено до розгляду на  07.07.2020р.
Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
          Судом першої інстанції встановлені, не оспорені учасниками справи, а також підтверджені  при апеляційному розгляді  справи такі обставини.
12.09.2017 між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, як постачальником, та Обласним комунальним підприємством “Миколаївоблтеплоенерго”, як споживачем, було укладено договір постачання природного газу №6066/1718-КП-22  (а.с.23-32), згідно п.1.1. якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Відповідно до п. 1.2. Договору №6066/1718-КП-22 природний газ, що постачається за цим договором використовується   споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.
Пунктом 2.1 Договору, з урахуванням додаткових угод №1 від 03.04.2018 та №2 від 07.06.2018 до нього (а.с.33, 34), сторони визначили, що постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 2268,4 тис.куб.метрів, з 01.04.2018 по 31.05.2018 (включно) – до 151,0 тис.куб.метрів та з 01.06.2018 по 31.07.2018 (включно) – до 2,0 тис.куб.метрів.
Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 грн, крім того ПДВ – 20%. Усього до сплати разом з ПДВ – 9488,64 грн (п.5.2 Договору).
У пункті 3.7 Договору сторонами визначено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
          Відповідно до пю 6.3. Договору   оплата за природний газ здійснюється наступним чином: 
1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року поширювалася дія ст. 19-1 Закону України “Про теплопостачання”;
2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватись за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1. цього договору - в разі коли на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;
3) з поточного рахунку споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року  не поширюється дія статті 19-1 Закону України “Про теплопостачання” в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;
4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;
5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів інфляційних нарахувань, тощо) крім суми основної заборгованості здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.
           За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором (пункт 8.1 Договору).
          Згідно п.8.2 Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Відповідно до п.12.1 Договору, в редакції додаткової угоди №2 від 07.06.2018 до нього (а.с.34), договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 31.07.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.
Договір та додаткові угоди до нього підписані обома сторонами та скріплені їх печатками.
На виконання умов Договору, позивач протягом жовтня 2017 року - квітня 2018 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 10437959,46 грн., що підтверджується підписаними з обох сторін без зауважень актами приймання-передачі природного газу (а.с.35-41), з яких відповідачем   оплачено 7       437       662,08грн. (більше 71 %) 
Сума заборгованості ОКП “Миколаївоблтеплоенерго” перед АТ “НАК “Нафтогаз України”за договором №6066/1718-КП-22 становить 3000297,38грн., що також підтверджується підписаним сторонами 30.09.2019р. Актом звіряння розрахунків. 
Вказана сума заборгованості відповідачем у добровільному порядку не була сплачена, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача основної суми боргу та нарахованих на неї пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині  відмови у задоволенні вимог про стягнення  пені  у сумі  741 061,89грн., отже переглядається судом  апеляційної інстанції в цих межах.
Згідно із ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Згідно із ст.ст.526,525, ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Матеріалами справи підтверджено, що ПАТ “НАК “Нафтогаз України” протягом жовтня 2017 року - квітня 2018 року поставив ОКП “Миколаївоблтеплоенерго”   природний газ на загальну суму 10437959,46 грн. 
Таким чином,  у відповідності до п.6.1 Договору  №6066/1718-КП-22 постачання позивачем відповідачу природного газу є підставою виникнення у ОКП “Миколаївоблтеплоенерго”   зобов`язання остаточно розрахуватись за  фактично отриманий газ  до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.  
Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем природного газу) згідно ст. 610 ЦК України є порушенням зобов`язання  з боку   ОКП “Миколаївоблтеплоенерго”  . Факт  порушення строків оплати та неповної оплати відповідачем не заперечується.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що ОКП “Миколаївоблтеплоенерго”  свої зобов`язання за договором щодо оплати за одержаний газ не виконало у повному обсязі, сплативши на користь ПАТ “НАК “Нафтогаз України” вартість поставленого природного газу за актами приймання-передачі в сумі   7 437 662,08грн.  та  борг на дату ухвалення рішення суду становив 3000297,38грн.
          Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України  у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно із ч.1 ст.548, ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
 Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п.8.2 Договору  №6066/1718-КП-22 у разі невиконання Споживачем пунктів 6,1. та 6.6 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Згідно із ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Згідно із ч.ч.1,2,4 ст.217 ГК України  господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. 
Відповідно до ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Відповідно до ч.1 ст.229, ч.1 ст.230 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч.6 ст. 231 та ч.2 ст.343 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором; платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Згідно із ст.ст.1, 3 ЗУ “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який  прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
 ПАТ “НАК “Нафтогаз України” надано  розрахунок пені, 3% річних та інфляційних ОКП “Миколаївоблтеплоенерго”  за Договором №6066/1718-КП-22,  відповідно до якого пеня за період з 28.11.2017р. по 25.11.2018р. складає 823  401,89грн., 3% річних за період з 28.11.2017р. по 25.11.2019р. складає 180 822,07грн., інфляційні втрати за  період з 01.12.2017р. по 31.10.2019р. складають  355  551,01грн.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком місцевого господарського суду про його  правильність, відповідність умовам Договору від 31.10.2016р. та чинному законодавству, а отже – і обґрунтованість позовних вимог ПАТ “НАК “Нафтогаз України” про стягнення пені, констатуючи, що відповідач не оскаржує рішення суду першої інстанції в будь-якій частині, у тому числі й  з мотивів необґрунтованості висновку про стягнення пені  у сумі 823    401,89грн., неправильного розрахунку  пені (арифметичні помилки, невірне визначення періоду прострочення, інші помилки у розрахунках пені, що були додані до заяви  про зменшення позовних вимог).
          Також суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про зменшення  розміру пені, належної до стягнення з відповідача, на 90% (до 82340,00грн.) з огляду такого.
Згідно з положеннями частини першої статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
           Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зміст ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018р. у справі №67/1346/15-ц.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Зі змісту ст. 233 ГК України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені, користуючись при цьому достатньо широкою дискрецією.
Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до ст.3, ч3 ст.509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р. вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Частково задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, нарахованої на прострочену заборгованість на підставі договору господарський суд вірно врахував соціальний статус відповідача в аспекті напрямків та статутних завдань його діяльності, його матеріальний стан, вжиття ним заходів до стягнення заборгованості з безпосередніх споживачів теплової енергії, відсутність вини у несвоєчасному погашенні заборгованості перед позивачем,   що відповідач не ухиляється від виконання зобов`язання, а навпаки шукає всі можливі способи та вживає заходи для погашення основного боргу в повному обсязі, ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого природного газу (основний борг з оплати природного газу відповідачем погашено більш ніж на 71%), оскільки  з вартості переданого у жовтні 2017 – квітні 2018р. на загальну суму 10    437    959,46грн. залишилися несплаченими  3 000    297,28грн., обставини збиткової господарської діяльності відповідача, відсутності в діях відповідача умислу у порушенні зобов`язання та обставини того, що несвоєчасна оплата відповідачем отриманого природного газу була спричинена неналежною оплатою послуг споживачами, яким надавались послуги теплопостачання відповідачем, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за договором постачання природного газу .
Колегія суддів констатує, що відповідач належним чином обґрунтував наявність підстав для зменшення пені, а суд першої інстанції ухвалив власне рішення  про таке зменшення  на 90%,  що відповідає меті  збереження балансу інтересів учасників спору,  співмірності та пропорційності. 
Поряд з цими обставинами колегія суддів приймає до уваги також  ту обставину, що відповідач є комунальним підприємством та існує спеціальний режим використання підприємством коштів, проведення розрахунків в тому числі і з постачальником природного газу. До того ж, відповідно до умов Договору №6066/1718-КП-22 відповідач отримував природний газ від позивача не для власних потреб, а  виключно для  виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є  бюджетними установами/організаціями. 
Наявними матеріалами справи підтверджується, що основними споживачами природного газу, що постачається відповідачем, є установи і організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів та населення, підприємство  працює по збитковим тарифам та знаходиться у скрутному фінансовому становищі, у зв`язку із чим відповідач звертався до заступника міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства, заступника голови  облдержадміністрації  з питань розвитку інфраструктури, будівництва, екології ЖКГ та цивільного захисту, Миколаївського міського голови з листами від 11.03.2019р. та від 06.03.2019р., в яких просив звернутися до Кабінету міністрів  України з проханнями  щодо визначення  механізму отримання ОКП “Миколаївоблтеплоенерго” суми з різниці в тарифах для погашення  існуючої кредиторської заборгованості .
Скрутне фінансове становище відповідача підтверджується звітами про фінансові результати за 2018 рік та 9 місяців 2019 року, відповідно до яких, збитки за 2018 рік складають   52,3 млн.грн,   за дев`ять місяців 2019 року  збитки підприємства збільшились до 77,31 млн.грн.
Станом на 01.10.2019р.  дебіторська заборгованість відповідача становить – 89,7млн. грн.., у тому числі: населення – 84,02млн. грн., бюджетні організації – 0,81млн. грн.., госпрозрахункові організації - 4,91 млн. тис. грн., проте відповідач вживає заходи щодо зменшення цієї заборгованості, шляхом стягнення її з боржників у судовому порядку, що підтверджується наданими доказами.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що несвоєчасне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором є наслідком обставин, які виникли з з незалежних від нього причин:  відсутність постійного правового механізму щодо надання субвенцій з державного бюджету України на погашення заборгованості в різниці у тарифах, а також несвоєчасна оплата населенням та організаціями заборгованості за теплопостачання.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК       України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, враховуючи вищенаведене та зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором (зокрема їх виконання в розмірі 7       437       662,08грн., тобто майже на 71,2%), а також приймаючи до уваги неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, місцевий суд дійшов вірного висновку щодо необхідності зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені, що підлягає до стягнення з відповідача, до 10% від заявленої позивачем суми пені за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу. 
З огляду викладеного, доводи скаржника про необґрунтоване зменшення судом першої інстанції розміру пені є такими, що не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки судом у вирішенні цього питання було досліджено ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та інші фактори, які вплинули на можливість своєчасної оплати відповідачем вартості поставленого газу. 
Слід також зазначити, що  стягнення штрафних санкцій та передбачених статтею 625 ЦК України нарахувань,   не є основним доходом АТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” і не може впливати на його господарську діяльність.
Господарським судом вірно вказано, що окрім стягнення штрафних санкцій, позивачем було застосовано до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що передбачено нормами чинного законодавства. Нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору.
Враховуючи викладене,  господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 90 %  .
Доводи апеляційної скарги про недоведеність виняткового випадку для зменшення неустойки не спростовують висновків господарського суду щодо наявності зазначених вище підстав для зменшення розміру неустойки.
Відповідно до ст.161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним. 
Згідно ч.1, п.5 ч.3, ч.6 ст.162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
За відсутності будь-якого обґрунтування наявності збитків та їх співвідношення  із нарахованими штрафними санкціями в позовній заяві скаржник безпідставно покладає на господарський суд обов`язок з`ясування обставин, що не входили до предмета  доказування за змістом ч.2 ст.76 ГПК України.
Відповідно до ч.4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на викладені в постанові Верховного Суду від 04.04.2018р. у справі №908/1453/14 загальні висновки про необхідність об`єктивної оцінки того, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання), оскільки винятковість випадків для визначення підстав зменшення розміру стягуваної пені має встановлюватися та оцінюватися господарським судом у залежності від конкретних фактичних обставин кожної розглядуваної справи, які у справі №908/1453/14 та розглядуваній справі не є ідентичними.
Також колегією суддів не приймаються  посилання скаржника в обґрунтування своїх заперечень на висловлену в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №922/1010/16 правову позицію про те, що відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо, оскільки з постанови Верховного Суду у справі   №922/1010/16  вбачається, що питання про зменшення розміру стягуваної пені відповідачем (боржником) не порушувалося та судами не вирішувалося, а часткова відмова у задоволенні позовних вимог про стягнення 8057005,76 грн. пені мотивована  тим, що продавець має право на нарахування пені за період з 20.07.2015 по 02.11.2015, а нарахування позивачем пені за більший період (з 20.01.2015 по 02.11.2015) не відповідає приписам частини 6 статті 232 ГК  України  у частині 6-місячного строку нарахування пені та умовам договору  №13-229-Н. 
Таким чином предмет,  підстави позову та фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, у справах №922/1010/16 і №915/2097/19 не є однаковими, а самі правовідносини у вказаних справах не є подібними, що виключає застосування висновків у справі №922/1010/16 до спірних правовідносин за участю АТ "НАК "Нафтогаз України" та ОКП “Миколаївоблтеплоенерго” .
Колегія суддів також зазначає, що при вирішенні спору інтереси позивача також ураховані, зокрема, боржник не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, у даному випадку йдеться лише про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, із застосуванням права суду на таке зменшення залежно від фактичних обставин справи. 
Приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану позивача, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору, частково задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, враховуючи, що збиткова господарська діяльність боржника значною мірою зумовлена невиконанням перед ним зобов`язань  споживачами  за отримані послуги з централізованого опалення, наявність такої заборгованості не залежить від заявника, а зумовлена неналежним виконанням зобов`язань з боку споживачів послуг, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку  про зменшення   розміру заявленої до стягнення пені  на 90%.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване рішення в частині визначення присудженої до стягнення пені шляхом зменшення її розміру на 90% до суми 82340,00 грн. ухвалено судом першої інстанції відповідно до норм матеріального  та процесуального права та підстави для його скасування чи зміни відсутні, доводи апеляційної скарги загалом не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в  частині зменшення розміру пені, оскільки зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань, дослідження та оцінки доказів.
За таких обставин рішення господарського суду Миколаївської області від 16.03.2020р. в оскаржуваній частині залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

  Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 235, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284  ГПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Миколаївської області від 16.03.2020р. у справі №915/2097/19 залишити без змін.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України. 
Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня   складення  повного судового рішення згідно положень ст.287, 288 ГПК України (з урахуванням норм п.4 розділу Х “Прикінцеві положення” ГПК України).

Повна постанова складена 14.07.2020р. у зв`язку із перебуванням судді   Лавриненко Л.В.  у період з 09.07.2020р. по 13.07.2020р. у відпустці.

Головуючий суддя                                                                       М.А. Мишкіна 

Суддя                                                                                         О.Ю. Аленін

          Суддя                                                                                         Л.В. Лавриненко