ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/9261/18                                                          Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.
                                                                                                    Суддя-доповідач: Губська Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Епель О.В., Степанюка А.Г.,
    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікрокредит» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікрокредит» до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мікрокредит» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 0010 від 21.05.2018 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу у розмірі 32  530, 00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю складу правопорушення, передбаченого абз. 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про рекламу», оскільки товариство не використовувало та не імітувало у рекламі окреме зображення Державного Герба України, а розмістило зображення банкноти номіналом 200 гривень, на лицьовому боці якої розміщено зображення малого Державного Герба України, який є її невід`ємною частиною. До того ж, позивач, із посиланням на положення Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003, вказує, що ним було виконано вимоги припису Головного управління Держпродмпоживслужби в Чернігівській області, що унеможливлює притягнення його до відповідальності та накладення штрафу за усунуте ним правопорушення. Також в обґрунтування позову зазначає на чисельних процедурних порушеннях з боку як відповідача так і Головного управління Держпродмпоживслужби в Чернігівській області, що виразилися у неналежному повідомлені про розгляд справи про порушення законодавства про рекламу та порушенні строку надіслання прийнятого рішення.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що штраф за порушення законодавства про рекламу накладається саме за порушення законодавства про рекламу і не залежить від факту добровільного усунення порушником порушень, тим більше після виявлення такого порушення уповноваженим органом. Процедурні порушення, на які посилався позивач, під час судового розгляду справи не підтвердились.
Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове про  задоволення позову.
Зміст апеляційної скарги повністю відтворює зміст позову, тобто апелянт вважає, що його доводам судом першої інстанції не надано належної оцінки.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідно до протоколу про порушення законодавства про рекламу № 06/18 від 19 лютого 2018 посадовою особою Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області 19 лютого 2018 року було виявлено розповсюдження позивачем реклами наступного змісту: «MICROCREDIT доступний кожному, ГРОШІ ГОТІВКОЮ, Тільки паспорт та ІПН, 0 800 30 60 50 » із зображенням фото людини, яка тримає у руці банкноти номіналом 200 гривень (аверс) з використанням Державного Герба України в кількості 1 (одного) рекламоносія, розташованого за адресою: пр . Миру , 61, м. Чернігів, що є порушенням ч. 1 ст. 8 Закону України «Про рекламу».
Того ж дня заступником начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області складено та направлено на адресу позивача вимогу № 01-06-03-29/1075 щодо надання інформації відносно вартості розповсюдження реклами, письмових пояснень та усунення виявлених порушень вимог законодавства про рекламу з наданням підтверджуючих документів.
02 березня 2018 року позивачем надано відповідь на вимогу № 100/18, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «Мікрокредит» вжито заходів з метою усунення виявлених порушень законодавства про рекламу, а саме, державний герб України було заклеєно, у зв`язку з чим просило не притягати його до відповідальності, оскільки у встановлений строк порушення було усунуто.
Рішенням Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області від 15 березня 2018 року № 10/18 розпочато розгляд справи про порушення законодавства про рекламу відносно позивача та направлено позивачу лист від 15.03.2018 № 01-06-03-29/1743, в якому повідомлено, що розгляд справи відбудеться 21.03.2018 за адресою: вул. 1 Травня, буд. 180, м. Чернігів, каб. 19 з 12-00 до 13-00.
На підставі службової записки в.о. начальника Управління захисту споживачів розгляд справи відносно ТОВ «Мікрокредит» було продовжено на три місяці.
За результатами розгляду справи про порушення законодавства про рекламу стосовно позивача відповідно до Протоколу засідання Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області № 10/18 від 21.03.2018 було встановлено, що вартість розповсюдження реклами вище наведеного змісту з використанням Державного Герба України, відповідно до платіжного доручення № 9301 від 09.11.2017 та наданих письмових пояснень позивача листом від 02.03.2018 № 100/18, становила 6 506, 00 грн. 
Враховуючи те, що штраф за виявлене порушення складає 32 530, 00 грн, що перевищує 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, та у відповідності до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про рекламу» Головне управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області направило матеріали справи до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів для прийняття рішення про накладення на позивача штрафу за порушення ч. 1 ст. 8 Закону України «Про рекламу».
Відповідач, на підставі матеріалів справи та протоколу засідання від 21.03.2018 № 10/18 Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області, виніс спірне рішення № 0010 від 21.05.2018, яким на позивача накладено штраф у розмірі 32 530, 00 грн за недотримання законодавства про рекламу, а саме вимог абз. 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про рекламу» при розповсюдженні зовнішньої реклами кредитних послуг за адресою: м. Чернігів, просп. Миру, 61 із використанням зображення Державного Гербу України.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач надав свої заперечення листом від 07.06.2018 № 278/18, в якому зазначає, що порушення законодавства про рекламу було усунуто, рекламу було знято, а також, що позивача було позбавлено права прийняти участь у розгляді справи відповідачем та несвоєчасно направлено рішення, чим порушено пункти 16, 18 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 693 від 26.05.2004.
Відповідач, розглянувши заперечення позивача, листом № Вих-ЦА-154/4241-18 від 19.06.2018 повідомив, що пунктом 17 Порядку № 693 передбачено припинення   провадження у справі лише у двох випадках, якщо в діях рекламодавця, виробника та розповсюджувача реклами не виявлено ознак порушення законодавства про рекламу або не доведено факт вчинення порушення. Крім того, відповідач зазначив, що розгляд справи про порушення законодавства про рекламу відносно позивача відбувся у Головному управлінні Держпродспоживслужби в Чернігівській області за участю представника позивача. Додатково роз`яснено право на звернення до суду у разі незгоди із прийнятим рішенням.
Вважаючи свої права порушеними внаслідок безпідставного застосування штрафу, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду правомірність своїх дій, в той час як надані позивачем пояснення та докази не доводять протилежного, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.
Так, засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження, розміщення та споживання реклами визначаються відповідно до Закону України «Про рекламу» від 03.07.1996 № 270/96-ВР (далі - Закон №  270/96-ВР).
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 270/96-ВР реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.
Згідно абзацу 7 частини 1 статті 8 Закону № 270/96-ВР у рекламі забороняється використовувати або імітувати зображення Державного Герба України, Державного Прапора України, звучання Державного Гімну України, зображення державних символів інших держав та міжнародних організацій, а також офіційні назви державних органів, органів місцевого самоврядування, крім випадків, передбачених законами України у сфері інтелектуальної власності.
Положеннями частини першої статті 26 Закону №270/96-ВР встановлено, що контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень, серед іншого, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.
Згідно з частиною другою статті 26 цього ж Закону на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео - та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.
Необхідно зауважити, що органам у справах захисту прав споживачів не надано право здійснювати планові та позапланові заходи державного нагляду: перевірки, ревізії, огляди, обстеження та інші подібні дії.
Посадові особи Держпродспоживслужби та її територіальні органи, які розглядають справу про порушення законодавства про рекламу, мають право лише на отримання документів, усних чи письмових пояснень, відео та звукозаписів, а також іншої інформації, яка стосується порушень законодавства про рекламу.
Питання накладення уповноваженими особами Держспоживінспекції та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав) регулюються Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 693 (далі - Порядок № 693).
Пунктом 8 Порядку № 693 передбачено, що накладати штрафи на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами мають право Голова Держспоживінспекції, його заступники, начальники територіальних органів Держспоживінспекції та їх заступники.
Згідно із пунктом 9 Порядку № 693, підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.
У відповідності до пункту 10 Порядку № 693, протокол про порушення законодавства про рекламу подається Держспоживінспекції або її територіальним органам за місцем вчинення порушення. Протокол розглядається у місячний строк.
Пунктом 11 Порядку № 693 визначено, що за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.
Справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду. До строку розгляду справи не зараховується час на отримання необхідних доказів і проведення експертизи. Строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держспоживінспекції, його заступниками, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками не більше ніж на три місяці (пункт 12 Порядку № 693).
Також, пунктом 13 Порядку № 693 визначено, що посадові особи Держспоживінспекції та її територіальних органів, які розглядають справу: перевіряють відповідність реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження; отримують документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, що стосується порушень законодавства про рекламу; готують попередні висновки і вносять їх на розгляд Голови Держспоживінспекції, його заступників, начальників територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступників.
Згідно з п. 16 Порядку № 693 справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.
За встановленими обставинами справи, розгляд справи про порушення законодавства про рекламу відносно ТОВ «Мікрокредит» відбувся у Головному управлінні Держпродспоживслужби в Чернігівській області 21 березня 2018 року за участю представника порушника Білокінь Я.І.
Враховуючи те, що штраф за виявлене порушення складає 32 530, 00 грн, що перевищує 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, та у відповідності до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про рекламу» Головне управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області направило матеріали справи до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів для прийняття рішення про накладення позивачу штрафу за порушення ч. 1 ст. 8 Закону України «Про рекламу».
Таким чином, твердження апелянта про неповідомлення його про розгляд справи в Держпродспоживслужбі є безпідставними, оскільки до повноважень цього органу віднесено лише прийняття рішень про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу у розмірі 300 і більше неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пункт 17 Порядку № 693, визначає, що провадження у справі припиняється, якщо в діях рекламодавця, виробника та розповсюджувача реклами не виявлено ознак порушення законодавства про рекламу або не доведено факт вчинення порушення.
Відповідно до п. 18 Порядку № 693 за результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку.
Посилаючись на порушення строку направлення рішення згідно п. 18 Порядку № 693, позивач не надає жодних доказів в підтвердження несвоєчасності такого направлення, у зв`язку з чим такі доводи не можна вважати обгрунтованими.
При цьому, цей пункт визначає обов`язок органу, що розглядав справу направити копію рішення, а не вручити її протягом 10 днів з дня його прийняття, у зв`язку з чим отримання спірного рішення позивачем на 14 день не може свідчити про його протиправність та наявність підстав для його скасування.
Відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть рекламодавці, винні, зокрема, у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами (частина друга статті 27 Закону № 270/96-ВР).
Так, частиною 4 статті 27 Закону № 270/96-ВР передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладає штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на:  рекламодавців за вчинення дій, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдженої реклами.
Відповідно до ч. 8 ст. 27 Закону № 270/96-ВР рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу у розмірі 300 і більше неоподатковуваних мінімумів доходів громадян приймається виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.
Частинами 2, 3 ст. 26 Закону № 270/96-ВР встановлено, що на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.
Крім того, відповідний орган державної влади має право:
- вимагати від рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами усунення виявлених порушень вимог законодавства;
- вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю;
- надавати (надсилати) рекламодавцям, виробникам та розповсюджувачам реклами обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень;
- приймати рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження;
- приймати рішення про зупинення розповсюдження відповідної реклами.
Органи державної влади зобов`язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними вимог законодавства про рекламу не менше, ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи.
Як на підставу для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про рекламу позивач посилається на пункт 46 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067, згідно якого, у разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих Правил, звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк. У разі невиконання цієї вимоги орган, який здійснює контроль, подає інформацію спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином позивач доводить, що листом № 100/18 від 02.03.2018 у відповідь на вимогу ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області, він повідомив про усунення порушень законодавства про рекламу, що свідчить про відсутність підстав для притягнення його до відповідальності.
З цього приводу, суд першої інстанції слушно зауважив, що штраф за порушення законодавства про рекламу накладається у випадку виявлення порушення і не залежить від факту добровільного усунення його порушником, тим більше після виявлення такого порушення уповноваженим органом.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікрокредит» - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                      Л.В. Губська

Судді:                                                                                          О.В. Епель

                                                                                                    А.Г. Степанюк