Справа № 465/328/17                                Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/2228/19                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:37

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.
секретаря: Симець В.І.
з участю: представника Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ПЗУ Україна» - Шевченко В.Т., 
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»», в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ПЗУ Україна» грошові кошти у розмірі 231507.59 грн. в якості недоплаченого страхового відшкодування та судові витрати. 
В обґрунтування позовних вимог вказував, що 25.05.2016 року між ним та відповідачем укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АЕ № 003913, за яким позивач застрахував від ризику пошкодження в ДТП на умовах КАСКО належний йому на праві власності транспортний засіб марки Audi A6 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 29.06.2016 року по вул. Шевченка, 43 у місті Львові позивач потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої застрахований транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся до останнього із заявою про виплату страхового відшкодування. Загальна вартість ремонтно-відновлювальних робіт згідно рахунків СТО склала 457219.24 грн. За наслідками настання страхового випадку відповідач провів часткову виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 156878.77 грн. Не погоджуючись із отриманою сумою страхової виплати позивач звернувся до відповідача із заявою про надання роз`яснень з приводу розрахунку виплаченої суми, у відповідь на яку відповідачем 04.08.2016 року повідомлено, що транспортний засіб марки Audi A6 р.н. НОМЕР_1 вважається конструктивно загиблим. Проте позивач вважає, що у даному випадку не має місце повна загибель застрахованого транспортного засобу, оскільки вартість його відновлюваного ремонту не перевищує 70 % ринкової вартості транспортного засобу, визначеної на момент настання страхового випадку. Відповідно застрахований транспортний засіб вважається лише частково пошкодженим, а відтак відповідач зобов`язаний здійснити на користь позивача страхову виплату згідно умов Договору добровільного страхування.
Оскаржуваним заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 230 417.07 грн. (двісті тридцять тисяч чотириста сімнадцять грн., 07 коп.).
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2927.99 грн. та понесені витрати у розмірі 2515.00 грн.
Рішення суду оскаржило Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»». В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказує, що суд, при винесенні рішення не врахував порушень, що були допущені експертом при складанні висновку №5155 судової автотоварознавчої експертизи, оскільки така була проведена експертом не відповідно до умов договору страхування. Так, на думку апелянта, в даній експертизі не відображено факт про включення або не включення нарахування ПДВ і не відомо чи нараховувався відповідний податок на роботи, матеріали та запчастини, хоча в п.10.5.9 договору зазначено, що вартість відновлювального застрахованого транспортного засобу встановлюється на основі висновку незалежної авто товарознавчої експертизи або рахунку СТО офіційного дилера, або оцінки, підготовленої страховиком згідно принципів, визначених у системі Audatex або Eurotax, з врахуванням ПДВ. Експертом не враховано деталі, які підлягають заміні, проте які враховані у висновку, наданого ПрАТ СК «ПЗУ Україна» № PZU/1807/16 від 20.07.2016 року, висновку, наданого позивачем №164 від 26.09.2016 року, складеного судовим експертом Галамай Б.І., рахунку фактури №099 від 06.07.2016 року з авторизованої станції ТОВ «Ніко Захід Преміум». Також вартість панелі приладів (код деталі 4331) є занижена від вартості, вказаної в рахунку фактури офіційної станції технічного обслуговування на 13 200,93 грн. Не врахована і вартість нормо-години офіційного дилера, яка становить 291,67, натомість у висновку №5155 судової автотоварознавчої експертизи вартість нормо-години становить 180 грн., що знижує вартість відновлювального ремонту на 10 617,22 грн., а також не враховано необхідну заміну деталей і робіт на суму 49 607, 52 грн. Вказує, що відповідно до п.10.3 договору страхування, при визначенні розміру страхового відшкодування (при проведенні відновлювального ремонту) до уваги беруться виключно розрахунки. Складені страховиком, або Акт (висновок) незалежної автотоварознавчої експертизи, підготовлений за його замовленням спеціальною організацією (оцінювачем, суб`єктом оціночної діяльності, судовим експертом) або обсяг коштів, визначений у калькуляції ремонту СТО погодженого зі страховиком. Звертає увагу на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про призначення повторної експертизи порушивши тим самим принцип змагальності судового процесу. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). 
Судом першої інстанції встановлено, що 29 червня 2016 року сталася ДТП за участю застрахованого згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АЕ № 003913 від 25 травня 2016 року транспортного засобу марки AUDI A6 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного позивачу, яка визнана відповідачем страховим випадком. У зв`язку із цим останнім здійснено виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 156 878 грн. 77 коп. 
Вказані обставини повністю встановлені судом першої інстанції та не оспорються учасниками справи в суді апеляційної інстанції.
Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є встановлення факту повної загибелі (конструкційної або фактичної) застрахованого транспортного засобу, а відтак і визначення розміру страхового відшкодування, який пов`язується із наявність або відсутністю цього факту.
Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18).
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Саме такий висновок щодо застосування цієї норми викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Аналогічні положення містяться у частині першій статті 16 Закону України «Про страхування».
Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (стаття 982 ЦК України, частина четверта статті 16 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до положень статті 990 ЦК України (частина першої статті 25 Закону України «Про страхування») здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Як встановлено судом, укладаючи договір страхування його сторони під повною загибеллю (конструкційною або фактичної) розуміли випадки, коли вартість відновлювального ремонту ТЗ згідно з п. 10.5.9 цих загальних умов страхування (далі ЗУС) (в тому числі витрати на встановлення розміру збитку та транспортування пошкодженого ТЗ до місця ремонту) складає 70% і більше ринкової вартості такого ТЗ, визначеної на момент настання страхового випадку.
Згідно із п. 10.5.9 ЗУС вартість відновлювального ремонту застрахованого ТЗ встановлюється на основі (1) висновку незалежної автотоварознавчої експертизи або (2) рахунку СТО офіційного дилера (без врахування знижки на роботи, матеріали та запасні частини), або (3) оцінки, підготовленої страховиком згідно принципів, визначених у системі AUTODATEX або EUROTAX, з урахуванням ПДВ, тобто згідно: а) цін запасних частин і матеріалів, встановлених офіційним дилером ТЗ; б) часових норм ремонтних робіт, вказаних виробником ТЗ; в) ставки за 1 нормо-годину, встановленої офіційним дилером ТЗ.
Тобто, сторони договору визначили три альтернативні способи визначення вартості відновлювального ремонту. При цьому, у разі відсутності факт повної загибелі застрахованого ТЗ, розмір страхового відшкодування визначається за правилами, передбаченими п. 10.5.6 ЗУС, тобто, як для часткового пошкодження ТЗ.
Як убачається з матеріалів справи, на підставі замовлення страховика ТОВ «СОС Сервис Україна» 20 липня 216 року складено звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням КТЗ, згідно із яким, станом на 29 червня 2016 року вартість відновлювального ремонту КТЗ (з ПДВ) складає 747 170 грн. 22 коп., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ (з ПДВ) складає 237 562 грн. 97 коп., а ринкова вартість КТЗ складає 608 518 грн. 37 коп. Відтак, вартість (розмір) збитку, заподіяних пошкодженням ТЗ становить 237 562 грн. 97 коп. (т. 1 а.с. 25-35).
Не погодившись із вказаним звітом, позивач самостійно звернувся до судового експерта, яким складено висновок експертного авто товарознавчого дослідження від 26 вересня 2016 року, в якому вказано, що вартість відновлювального ремонту ТЗ становить 474 161 грн. 86 коп., а ринкова вартість ТЗ, станом на 29 червня 2016 року становить 685 763 грн. 95 коп. Коефіцієнт фізичного зносу складових ТЗ на момент ДТП становить 0,501 %, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 263 336 грн. 64 коп. (т.1 а.с. 82-94).
Враховуючи наявну у звіті та висновку різницю у ринковій вартості ТЗ, за клопотанням відповідача ухвалою суду від 07 березня 2017 року (т. 1 а.с. 222, 223) по справі призначено судову авто товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: 
яка ринкова вартість застрахованого ТЗ на момент події, а саме 29 червня 2016 року?; 
яка вартість відновлювального ремонту завданого власнику застрахованого ТЗ на момент події, а саме 29 червня 2016 року?.
За результатами проведення експертизи складено висновок від 10 серпня 2017 року, згідно із яким ринкова вартість ТЗ на 29 червня 216 року становила 618 772 грн., вартість відновлювального ремонту, в цінах на дату ДТП - 29 червня 2016 року, становила 415 385 грн. 44 коп. Вартість матеріального збитку становить 206 374 грн. 13 коп. (т. 2 а.с. 29-37).
Тлумачення частини другої статті 113 ЦПК України дозволяє прийти до висновку, що судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам), якщо висновок експерта буде визнано (1) необґрунтованим або (2) таким, що суперечить іншим матеріалам справи або (3) викликає сумніви в його правильності. При цьому вказані обставини повинні доводитись заявником, який ставить питання про призначення повторної експертизи. А згідно з частиною другою статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до положень статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Установивши, що висновок експерта від 10 серпня 2017 року не викликає сумнівів у його правильності, у ньому надана відповідь на поставлені судом запитання, й такий є обґрунтованим, а відповідачем не доведено необґрунтованості чи суперечності цього висновку іншим матеріалам справи, зокрема, висновкам, викладеним у звіті та висновку, та не спростовано викладених у ньому обставин, суд першої інстанції вмотивовано ухвалою судового засідання (т. 2 а.с. 129-131) відмовив у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи та про виклик експерта, оскільки така необхідність відсутня. При цьому не встановлено порушень вимог процесуального закону при призначення та проведенні експертизи, а також під час оформлення її результатів.
Доводи апеляційної скарги, які є аналогічними доводам клопотання про призначення повторної експертизи, а саме, що суд першої інстанцій безпідставно відмовив у призначенні повторної судової авто технічної експертизи є необґрунтованими, оскільки, як установлено судом першої інстанції, експертам надавались всі матеріали, необхідні для складання висновку; висновок експертизи є повним, чітким та конкретним, експерти дослідили всі надані матеріали. Колегія суддів також враховує, що звертаючись до суду з клопотанням про призначення по справі судової експертизи, відповідач не погоджувався з поданим суду позивачем висновок експертного дослідження лише в частині визначення ринкової вартості застрахованого ТЗ, а не щодо вартості відновлювального ремонту (вартості запчастин, нормо-годин, а також врахування чи неврахування ПДВ). Враховуючи, що спір передано на вирішення суду, колегія суддів відхиляє доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі про те, що до уваги повинні братися лише розрахунки страхового відшкодування, здійснені виключно страховиком (відповідачем) або на його замовлення, оскільки таке суперечить такому принципу цивільного процесу, як змагальність.
Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що у даному випадку не має місце повна загибель (конструктивна або фактична) застрахованого транспортного засобу, оскільки вартість його відновлюваного ремонту не перевищує 70 % ринкової вартості, визначеної на момент настання страхового випадку. У зв`язку із цим розрахунок суми страхової виплати має здійснюватися на підставі п. 10.5.6. ЗУС.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо невірного розрахунку суми страхового відшкодування, проведеного позивачем, з яким обґрунтовано погодився суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»- залишити без задоволення.
Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2018 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 25.08.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О. 

Судді: Крайник Н. П. 

Мельничук О. Я.