УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/25863/19
Провадження № 22-ц/4820/1276/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 липня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Журбіцький В.О. 

за участю учасників справи: апелянта ОСОБА_1 , його представника адвоката Павлік Н.Ю., відповідача ОСОБА_2 , її представника адвоката Дем`янова Ю.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2020 року (суддя Логінова С.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав,
в с т а н о в и в :
У вересні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що відповідач не виконує своїх материнських обов`язків відносно дітей: ОСОБА_3 , 2010 року народження, ОСОБА_4 , 2012 року народження, і ОСОБА_5 , 201З року народження. ОСОБА_2   не прибирає в квартирі, не готує дітям їжу, а поки позивач працює - виводить дітей з квартири і місяцями не проживає вдома.
Позивач посилався на те, що ОСОБА_2 є агресивною людиною, відносно неї неодноразово протягом багатьох років складались адміністративні протоколи за насильство в сім`ї, а також спричинення позивачу легких тілесних ушкоджень. 
У зв`язку з цим позивач просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно трьох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
       Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи - служби у справах дітей Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовлено. 
Попереджено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про необхідність виховання дітей.
Покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків. 
Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, стягнути з відповідача судові витрати.
Вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не надано належної оцінки доказам по справі, рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що судом невірно встановлено, що ОСОБА_2 вжила усіх заходів щодо влаштування дітей у школу санаторного типу №2 у м. Хмельницькому. Однак, підтверджуючого документу у справі немає. Натомість, суду надана довідка директора Хмельницької санаторної школи про те, що до школи дітей влаштував батько, він бере активну участь у навчанні та вихованні дітей тощо.
На думку апелянта, судом невірно встановлено той факт, що ОСОБА_2 бере участь в освітньому процесі дітей у Хмельницькому ДНЗ №45. Довідка Хмельницького ДНЗ №45 від 02.09.2019, на яку посилається місцевий суд, в матеріалах справи відсутня. 
Судом невірно врахований той факт, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 08.05.2018 (справа №686/3548/18) ОСОБА_2 була попереджена про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, і що суд поклав на орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно дітей. Сім`я знаходиться під соціальним супроводом органу опіки та піклування з 2017 року.
Суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, що підтверджують, що відповідач з жовтня 2016 року, після розірвання шлюбу, ухиляється від виконання батьківських обов`язків: дітей не утримує, не виховує, доходів не має, примушує дітей жебракувати, не створює умов для отримання дітьми освіти.
Судом не взято до уваги той факт, що старший син ОСОБА_3 , будучи учнем 1 класу Хмельницького колегіуму ім. В. Козубняка, відвідував колегіум з 01.09.2017 по 30.11.2017, однак, перший клас не закінчив у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 забрала дітей і вивезла їх до Одеської області, де вони перебували до 1 лютого 2018 року . Діти перебували на території Свято-Володимирського храму смт. Затока Одеської області, проживали у непристосованому для житла помешканні, харчувались з подаянь прихожан, перехворіли вітряною віспою, педикульозом. ОСОБА_2 неодноразово притягувалась до адмінвідповідальності, у т. ч. на відповідача було складено адмінпротокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП, про що свідчить постанова Хмельницького міськрайонного суду від 25.06.2019 по справі №686/15551/19.
Крім того, апелянт наголошує, що відповідач не надала суду жодного доказу, який би підтверджував факт її участі у вихованні дітей.
Відзиву на апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду від учасників справи не надходило.  
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду (а. с. 7).
Сторони є батьками трьох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 8-10).
ОСОБА_2 після розлучення з позивачем проживала в у квартирі, яка на праві власності належить позивачу за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок неприязних відносин з ОСОБА_1 , відповідач вподальшому переїхала на постійне місце проживання до своєї матері в с. Антонівці, Ярмолинецького району, Хмельницької області.
ОСОБА_2 влаштувала дітей у школу санаторного типу № 2 у м. Хмельницькому. 
Згідно довідки Хмельницького ДНЗ від 02.09.2019 року ОСОБА_2 відвідує означений навчальний заклад та бере участь в освітньому процесі дітей.
Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 25.06.2019 ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 184 КУпАП, з усним зауваженням, що вона 30.05.2019, ухилившись від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , не проявила уважності, внаслідок чого донька зникла з її поля зору та на певний час була без нагляду батьків (а. с. 51).
Відповідно до висновку служби у справах дітей Хмельницької міської ради недоцільно позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав відносно трьох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ОСОБА_2 письмово попереджена про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків (а. с. 36-37).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей.
       З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд. 
Так, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з п. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до п. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.
П. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
П. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHURv. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 ст. 155 СК України).
Ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1).
Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав з підстав ухилення одного із батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, коли кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.
Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року).
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, враховуючи норми сімейного законодавства України, положення Конвенції про права дитини, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . З таким висновком погоджується і Хмельницький апеляційний суд.
Посилання апелянта, що судом невірно встановлено, що ОСОБА_2 вжила усіх заходів щодо влаштування дітей у школу санаторного типу №2 у м. Хмельницькому, однак, підтверджуючого документу у справі немає, натомість, суду надана довідка директора Хмельницької санаторної школи про те, що до школи дітей влаштував батько, він бере активну участь у навчанні та вихованні дітей, не може бути достатньою підставою для задоволення позову про позбавлення батьківських прав.
Твердження апелянта, що судом невірно встановлено той факт, що ОСОБА_2 бере участь в освітньому процесі дітей, є безпідставним та спростовується довідкою від 22 жовтня 2019 року (а. с. 52). Посилання суду на довідку №45 від 02.09.2019, не є підставою для скасування рішення суду.
Доводи апеляційної скарги, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 08.05.2018 (справа №686/3548/18) ОСОБА_2 вже була попереджена про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, і що суд поклав на орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно дітей, однак відповідач не змінила свого ставлення до дітей, не може бути підставою для скасування рішення суду. На думку Хмельницького апеляційного суду обставини, на які посилався позивач, в цих справах різні.
Безпідставними є доводи апелянта, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, що підтверджують, що відповідач з жовтня 2016 року, після розірвання шлюбу ухиляється від виконання батьківських обов`язків: дітей не утримує, не виховує, примушує дітей жебракувати, не створює умов для отримання дітьми освіти. Дії відповідача в обставинах, в яких вона знаходиться, не дають суду підстав дійти висновку, що вона свідомо ухиляється від піклування про дітей. 
Необґрунтованими є твердження апелянта, що відповідач не надала суду жодного доказу, який би підтверджував факт її участі у вихованні дітей. Ненадання відповідачем доказів на спростування доводів апеляційної скарги не є підставою для задоволення апеляційної скарги. Саме на апелянта, який звертається до суду апеляційної інстанції, покладається обов`язок навести в апеляційній скарзі обґрунтовані доводи, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо.
Суд першої інстанції, при вирішенні спору виходив із якнайкращого забезпечення інтересів дітей. 
Тому посилання апелянта, що судом не взято до уваги той факт, що старший син ОСОБА_3 , будучи учнем 1 класу Хмельницького колегіуму ім. В. Козубняка, відвідував колегіум з 01.09.2017 по 30.11.2017, перший клас не закінчив у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 забрала дітей і вивезла їх до Одеської області, де вони перебували до 1 лютого 2018 року на території Свято-Володимирського храму смт. Затока Одеської області, проживали у непристосованому для житла помешканні, харчувались з подаянь прихожан, перехворіли вітряною віспою, педикульозом, а сама ОСОБА_2 неодноразово притягувалась до адмінвідповідальності, у т. ч. на відповідача було складено адмінпротокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП, про що свідчить постанова Хмельницького міськрайонного суду від 25.06.2019 по справі №686/15551/19, є необґрунтованими та не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Зазначені дії відповідача в ситуації, в якій вона знаходилась, не можна визнати такими, що несуть небезпеку для дітей та завдають негативного впливу для їх життя та розвитку, а свідчать про намагання відповідача турбуватись про дітей.
Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.
       Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування. 
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення. 
Повне судове рішення складено 27 липня 2020 року.

 
Судді А.В. Купельський 

Т.О. Янчук

 
О.І. Ярмолюк