СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2020 р.                                                          Справа № 922/791/20  

          Колегія суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя  Слободін М.М. 
при секретарі Пархоменко О.В.          
за участю:
прокурора – не з`явився; 
позивача – не з`явився; 
відповідача – адвокат Шевцов О.А.,  посвідчення №2609 від 24.01.2019 року, ордер ПТ №187002 від 31.08.2020 року; 
Ільїчов С.І. - особисто;       

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного   апеляційного господарського суду апеляційну скаргу   Заступника прокурора Харківської області  (вх. №1960Х/1-18) 
на рішення   господарського суду Харківської      області від 13.07.2020 року у справі №922/791/20,  ухвалене   в приміщенні господарського суду Харківської      області (суддя Смірнова О.В.),  повний текст якого   складено 14.07.2020 року 
за позовом   Керівника Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області, м. Харків в інтересах держави  в особі Безлюдівської селищної ради, с. Безлюдівка Харківської області  
до Фізичної особи-підприємця Ільїчова Станіслава Ігоровича, м. Харків 
про стягнення 68 520,76  грн.

ВСТАНОВИЛА:
Керівник Харківської місцевої прокуратури № 6 звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Безлюдівської селищної ради, в якій просив  стягнути з відповідача - Фізичної особи-підприємця Ільїчова Станіслава Ігоровича збитки в сумі 68520,76 грн.
Рішенням   господарського суду Харківської    області від 13.07.2020 року у справі №922/791/20 у задоволенні  позову відмовлено.
Заступник прокурора Харківської області   з рішенням   суду першої інстанції не погодився   та звернувся       до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення    господарського суду Харківської       області від 13.07.2020 року  у справі  та ухвалити    нове рішення, яким    позов задовольнити у повному обсязі. 
Апелянт   в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про таке.
У кримінальному провадженні   №12019220430001915 від 18.11.2019 року порушеному   за ч. 2 ст. 366 КК України щодо факту  привласнення та розтрати чужого  майна, яке було ввірено та перебувало у віданні, під час капітального ремонту системи опалення в будівлі Безлюдівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківського району, під час досудового розслідування    встановлено, що при виконанні  умов договору №15 від 09.06.2017 року,  відповідач в  порушення  вимог проектно – технічної документації організував виконання робіт зі значно зменшеними обсягами фактично проведених ніж ті,  що зазначені в зведеному кошторисному розрахунку №1 до договору, в результаті чого загальна різниця  у вартості  фактично виконаних робіт складає 25  129,00 грн.; значно завищено ціни в порівнянні із середньо ринковими цінами на будівельні матеріали, які використовувались при проведенні робіт   на суму 43  391,76 грн., без існування відповідних первинних документів щодо їх закупівельної вартості;  договір виконувався ФОП Ільїчовим С.І. самостійно з залученням найманих працівників, субпідрядні організації до виконання   робіт не залучалися.
Незважаючи на те, що роботи були проведені зі  значно зменшеними обсягами фактично проведених робіт та завищеними цінами на будівельні матеріали, Безлюдівська селищна рада безпідставно  прийняла вказані роботи та сплатила за них бюджетні кошти.
Необґрунтованим  є висновок місцевого господарського суду про те, що замовник втрачає право після прийняття належним чином робіт у подальшому посилатися на відступлення від     умов договору або недоліки у  виконаній роботі та,   що у даному випадку відсутня неправомірна поведінка відповідача, як і фактичні збитки, понесені позивачем.
Протиправність діяння    ФОП Ільїчова  С.І. виражається у невідповідності обсягам робіт, фактично ним виконаних та завищенні вартості будівельних матеріалів, які використовувались при виконанні робіт, визначених договором підряду, що  підтверджується  висновками: судової будівельно – технічної експертизи №18011 від 05.11.2019 року, складеним експертом Харківського науково- дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса,   комплексної судової товарознавчо-економічної експертизи №6/2947СЕ/8/282СЕ-19 від 29.01.2020 року, проведеної Харківським  науково - дослідним  експертно – криміналістичним центром,   додаткової судової будівельно – технічної експертизи №26117 від 09.12.2019 року, проведеної Харківським  науково-дослідним  інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 “Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19” через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року   в Україні введений карантин; постановами  Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року  № 239, від 22.04.2020 року №291,  від 11.05.2020 року  №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500, від 22.07.2020 року №641   до постанови   від 11.03.2020  року № 211  внесено  зміни, якими  дію карантину продовжено до 31.08.2020 року.
Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом   №9рс-186/20 від 16.03.2020 року  до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.
Для  запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 за № 04-а встановлено особливий режим роботи   суду в умовах карантину; наказами   голови суду від 26.03.2020 року  № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а,  від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а  на період дії карантину   суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2020 року, суддею – доповідачем у справі визначено суддю  Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 року відкрито  апеляційне провадження за апеляційною скаргою   Заступника прокурора Харківської області   на рішення  господарського суду Харківської      області від 13.07.2020 року у справі; позивачам та відповідачу     встановлено  строк до 26.08.2020 року на протязі якого вони     мають     право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено  справу   до розгляду на  31.08.2020 року; явка сторін  в судове засідання  обов`язковою не визнавалась.
21.08.2020 року на адресу суду від представника відповідача – адвоката Шевцова О.А. надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (вх.№7829), яке   долучено до матеріалів справи.
28.08.2020 року на адресу суду від відповідача  надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№8029), в якому останній просить поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу;  апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що за змістом  договору   обов`язок з прийняття виконаних робіт покладено на позивача, будь-які  зауваження  щодо кількості та якості виконаних робіт за договором відсутні, про що свідчать підписані позивачем акти приймання виконаних будівельних робіт. Згідно умов договору виконавець мав право здійснювати купівлю будівельних матеріалів за цінами, які визначалися ним на власний розсуд, з урахуванням існуючої на момент їх придбання кон`юнктури ринку. Позовна заява обґрунтована  висновком експерта, який складено на підставі звичайного візуального огляду, без будь-яких спеціальних   засобів перевірки  виконаних робіт.
Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, дійшла висновку про його задоволення та поновлення відповідного строку на підставі ст. 119 ГПК України, відповідно до якої    встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
В судовому засіданні  31.08.2020 року представник відповідача та відповідач заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну  скаргу – без задоволення. 
31.08.2020 року  на адресу суду, електронною поштою від  представника відповідача – адвоката  Шевцова О.А. надійшло клопотання (вх.№8057, вх.№2684), в якому останній просить відкласти розгляд справи  на іншу дату, у зв`язку з його участю у  проведенні  процесуальних дій по кримінальному провадженню по іншій справі, яке долучено до матеріалів справи та залишено без розгляду, оскільки представник відповідача – адвокат Шевцов О.А. клопотання про відкладення розгляду справи   в судовому засіданні не підтримував.
          В судове засідання 31.08.2020 року представник апелянта  не з`явився, про причини неявки не повідомив, на підтвердження направлення копії     ухвали   суду від   11.08.2020 року апелянту   у справі,  додано рекомендоване     повідомлення про вручення поштового    відправлення    ПАТ  "Укрпошта" від 18.08.2020 року  №6102252866069,    згідно з яким    апелянт       отримав    копію  ухвали від 11.08.2020 року -  17.08.2020 року.
          В судове засідання 31.08.2020 року представник позивача   не з`явився, про причини неявки не повідомив, на підтвердження направлення копії     ухвали   суду від   11.08.2020 року позивачу   у справі,  додано рекомендоване     повідомлення про вручення поштового    відправлення    ПАТ  "Укрпошта" від 19.08.2020 року  №6102252866042,    згідно з яким    позивач       отримав    копію  ухвали від 11.08.2020 року -  15.08.2020 року.
          Також, відповідно до ч. 2  ст. 2 Закону України “Про доступ до судових рішень”  усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
          Згідно з ч. 1 та 2   ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень"  для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції,  Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. 
          Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1  ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
          Ухвалу  суду   від  11.08.2020 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена  за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.
                    Також, відповідно до   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої    Законом України від 17.07.1997 року  №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
          Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
          Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005  року у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 року  у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року  у справі "Красношапка проти України").
          Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених         ст.  42 ГПК  України та    беручи до уваги відсутність клопотань  від учасників справи    щодо відкладення розгляду апеляційної скарги  у зв`язку з карантинними заходами,      колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
          Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та відповідача, перевіривши повноту встановлення господарським  судом першої інстанції  неоспорених обставин справи,  колегія суддів встановила наступне.
09.06.2017 року між Безлюдівською селищною радою (далі – замовник) та Фізичною особою-підприємцем Ільїчовим Станіславом Ігоровичем (далі – підрядник) укладено договір №15 на капітальний ремонт системи опалення в будівлі Безлюдівської загальноосвітньої школи I-III ступенів за адресою: Харківський район, смт. Безлюдівка, вул. Перемоги, 177-2/1.
Згідно п. 1.1 договору у порядку та на умовах, визначених   договором, підрядник бере на себе зобов`язання здійснити капітальний ремонт системи опалення в будівлі Безлюдівської загальноосвітньої школи I-III ступенів за адресою:   Харківський район, смт. Безлюдівка, вул. Перемоги, 177-2/1 і здати замовнику роботи відповідно до затвердженого дефектного акту та кошторису в обумовлений   договором строк, а замовник зобов`язується підготувати виконавцю  об`єкт ремонту, прийняти закінчений об`єкт і повністю сплатити вартість виконаних робіт.
Відповідно до п.  5.1 договору  договірна (тверда) вартість виконання робіт становить 750179,00 грн. 
Додатковою угодою  № 2 від 29.08.2017 року до   договору, договірна (тверда) вартість змінена та встановлена у сумі 560054,00 грн.
Порядок прийняття робіт визначено  розділом 6 договору,  відповідно до умов якого замовник не пізніше двох днів після отримання від виконавця повідомлення про завершення робіт зобов`язаний направити комісію для прийняття виконаних робіт. Комісія повинна здійснити приймання робіт в порядку, встановленому відповідним чинним законодавством, не пізніше п`яти робочих днів від початку її роботи. Виконання робіт виконавцем і прийняття їх замовником оформляються актом (форма 2), який підписується обома сторонами. Замовник вправі відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання їх за призначенням та не можуть бути усунені виконавцем.
Відповідач виконав, а позивач прийняв виконані роботи згідно умов договору на загальну суму 560054,00 грн. без зауважень та заперечень щодо якості та кількості, про що свідчать підписані та скріплені печатками сторін акти приймання-передачі виконаних робіт форми КБ-2в, акти вартості устаткування до актів приймання-передачі виконаних робіт форми КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат по формі №Кб-3.
У ході виконання робіт, а також на стадії їх приймання позивачем   зауважень та претензій щодо відхилення відповідачем від умов договору, погодженої сторонами договірної ціни та кошторисної документації не пред`являлось, та в наступному позивачем були оплачені виконані роботи   згідно з умовами договору.
Прокурор посилається на таке.
Відповідач, з порушенням вимог проектно-технічної документації, організував виконання   робіт із значно зменшеними обсягами фактично використаних  матеріалів,  проведення робіт, ніж ті, що зазначені в зведеному кошторисному розрахунку №1 до договору та в актах № 1-4 приймання виконаних робіт до договору, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи, складеним  експертом Харківського науково-дослідного Інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса № 18011 від 05.11.2019 року.
Відповідно до висновку, вартість фактично виконаних робіт відповідача за договором, з урахуванням вартості робіт та матеріалів, згідно зведеного кошторисного розрахунку № 1 складає 534925,00 грн., тобто різниця складає 25129 грн. 
При  складанні відомостей ресурсів до актів приймання виконаних будівельних робіт відповідачем було значно завищено ціни в порівнянні із середньо ринковими цінами на будівельні матеріали, які використовувалися при проведенні робіт по   договору на суму 43391,76 грн., що підтверджується висновком комплексної судової товарознавчо-економічної експертизи № 6/2947CE/8/282CE-19 від 29.01.2020 року, проведеної Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром.
Вказане вище й стало підставою  для звернення прокурора з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив стягнути з відповідача   збитки в сумі 68520,76 грн.
13.07.2020 року господарським судом Харківської області ухвалене оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
             Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення   господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна  скарга не підлягає  до  задоволення з огляду на таке.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
У рішеннях  Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі  Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Статтею 11 ЦК  України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Згідно  ст. 174 ГК  України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до ч.ч.   1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Приписами  ст. 843, ч.ч. 1, 2 ст. 844 ЦК України визначено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.
У  відповідності до ч.  1 ст.  846 ЦК України,  строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Статтею 849 ЦК України передбачені права замовника під час виконання роботи, а саме: замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника; якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків; якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника; замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Згідно з  ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
За ч. 4  ст. 882 ЦК України  передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акту  про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
Таким чином, за змістом  вказаних вище положень чинного законодавства,  замовник втрачає право після прийняття належним чином робіт, у подальшому посилатися на відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Так,  відповідач виконав, а позивач прийняв виконані роботи згідно умов договору без зауважень та заперечень щодо якості та кількості, про що свідчать підписані та скріплені печатками сторін акти приймання-передачі виконаних робіт форми КБ-2в, акти вартості устаткування до актів приймання-передачі виконаних робіт форми КБ-2в та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат по формі №Кб-3.
Разом з тим, позивачем   оплачені виконані  відповідачем роботи згідно з умовами договору.
А отже, аргументи апелянта щодо того, що необґрунтованим  є висновок місцевого господарського суду про те, що замовник втрачає право після прийняття належним чином робіт у подальшому посилатися на відступлення  від умов договору або недоліки у  виконаній роботі, не приймаються.
За ч. 1  ст.  22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України).
Відповідно до ст.  224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно  зі ст.  225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1  визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Тобто,  порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). 
Місцевим господарським судом вірно враховано правові висновки, викладені    у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 750/8676/15-ц.
Так, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Отже,  саме позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення зв`язку між протиправною поведінкою та збитками потерпілої сторони.
Місцевий господарський суд  вірно встановивши, що зобов`язання за договором сторонами виконані повністю, передачу-приймання виконаних будівельних робіт оформлено без будь-яких зауважень і претензій відповідними актами, які підписані та скріплені печатками сторін, та, що  позивач повністю оплатив вартість виконаних відповідачем робіт, яка була визначена сторонами у договорі підряду,  дійшов обґрунтованих  висновків щодо  відсутності  неправомірної  поведінки  відповідача, як і фактичних  збитків  понесених  позивачем.
Разом з тим, ціна договору   є твердою (п. 5.1. договору), а зміни до нього можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється  додатковою угодою (п. 9.4. договору).
Не приймаються аргументи апелянта на те, що протиправність діяння    ФОП Ільїчова  С.І. виражається у невідповідності обсягам робіт, фактично ним виконаних та завищенні вартості будівельних матеріалів, які використовувались при виконанні робіт, визначених договором підряду, що, на його думку,   підтверджується  висновками: судової будівельно – технічної експертизи №18011 від 05.11.2019 року, складеним експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса,    комплексної судової товарознавчо-економічної експертизи №6/2947СЕ/8/282СЕ-19 від 29.01.2020 року, проведеної Харківським  науково - дослідним  експертно – криміналістичним центром,   додаткової судової будівельно – технічної експертизи №26117 від 09.12.2019 року, проведеної Харківським  науково-дослідним  інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.
Господарський суд першої інстанції вірно вказав на те, що висновки судових експертиз не є тією беззаперечною підставою для стягнення збитків, оскільки висновок не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, стосовно яких проводилась експертиза; виявлені експертами порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.
Матеріалами справи підтверджується той факт, що   на момент підписання актів виконаних робіт всі роботи були виконані та   акти виконаних робіт було підписано сторонами договору  без жодних зауважень.
Також, ст.  129 Конституції України  встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч. ч.   1, 3  ст.  13 ГПК  України  судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 1  ст. 14 ГПК  України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
  Так,  відповідно до  ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
            Згідно з ч. 6  ст. 75 ГПК України  обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
                  Матеріали справи не містять  обвинувального вироку, який  набрав  законної сили щодо доведення вини ФОП Ільїчова  С.І. при виконанні договору №15  від  09.06.2017 року, укладеного ним та  між Безлюдівською селищною радою  на капітальний ремонт системи опалення в будівлі Безлюдівської загальноосвітньої школи І-ІІІ  ступенів,  що призвело до завищення обсягів та вартості виконаних робіт на загальну суму 68520,76 грн. 
          А тому, сам    лише  факт  порушення кримінального провадження    не  є  належним доказом в розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України, яким би була доведена вина саме ФОП Ільїчова С.І. у заподіянні збитків Безлюдівській селищній раді.
Разом з тим, згідно ст.  131-1 Конституції України  на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.
Відповідно до ч. 3   ст.  53 ГПК України  у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених  ст.  174 цього Кодексу  (ч. 4 ст.  53 ГПК України).
Відповідно до ч. 1  ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"  представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Частиною 3   ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"  встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Прокурор, за наявності певних обставин, саме за наявності  обвинувального вироку суду, який набрав законної сили,   не позбавлений права,  у встановленому процесуальним законодавством порядку звернутися до господарського суду першої інстанції  з відповідною заявою про перегляд ухвалених рішень  у  справі за нововиявленими обставинами за правилами, встановленими  ст. 320 ГПК України.
Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги не підтверджені поданими доказами, спростовуються матеріалами справи, обставин, які б свідчили про наявність у відповідача обов`язку сплатити на користь держави збитки в сумі 68520,76 грн. відповідно до ст. ст.  224, 225, 228 ГК України не встановлено та правомірно відмовив у задоволенні позову.
Отже,  висновок місцевого господарського суду  про відмову у задоволенні позову  відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини  від 18.07.2006 року). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини  у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст.  6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.  6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)
Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  Заступника прокурора Харківської області  залишити без задоволення.
Рішення     господарського суду Харківської       області від 13.07.2020 року   у справі №922/791/20     залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.
                    Повний текст постанови складено 03.09.2020 року.

Головуюча  суддя                                                                    О.І. Терещенко

Суддя                                                                                           В.І. Сіверін  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін