ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
 
іменем України

30 червня 2020 року
м. Харків

справа № 615/1337/19
провадження 22-ц/818/3232/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Котелевець А.В.,
суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,
за участю секретаря - Огар І.В., Кравченко О.О.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 04 березня 2020 року в складі судді Токмакової А.П.,

у с т а н о в и в:

20 вересня 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просив визначити йому додатковий строк в три місяці, для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 . Після її смерті залишилось спадкове майно: 1/4 частина будинку АДРЕСА_1 ; 1/4 частина будинку АДРЕСА_2 ; 1/2 частина земельної ділянки площею 0,10 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та 1/2 частина земельної ділянки площею 0,1504 га - для ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно ОСОБА_6 прийняла у спадок після смерті чоловіка ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є батьком позивача. ОСОБА_6 набула право на обов`язкову частку в належному ОСОБА_7 спадковому майні як дружина, що пережила спадкодавця, однак за життя правовстановлюючих документів на спадщину не оформила. 

Через похилий вік матері, він, як єдиний син, здійснював постійний догляд за нею, проживаючи однією сім`єю в будинку АДРЕСА_1 . На час своєї відсутності за місцем реєстрації матері ОСОБА_7 винаймав доглядальницю, що було обумовлено складними умовами праці, які нерозривно пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними, оскільки працює водієм - далекобійником вантажного автомобіля і за робочим графіком часто здійснює перевезення вантажів за межі України. На день смерті матері ОСОБА_8 позивач перебував у робочому відрядженні в республіці Казахстан. Посилаючись на відмітки у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, звертає увагу, що періоди перебування позивача в Україні між робочими відрядженнями є різними - короткотривалими та довготривалими. 

30 травня 2018 року ОСОБА_7 відбув у чергове робоче відрядження до м. Астана Республіки Казахстан, з якого повернувся до України 18 липня 2018 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини. Своїм правом на подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері позивач не скористався через те, що йому не було відомо про певні обставини, які в сукупності з відсутністю позивача в Україні, як на час відкриття спадщини, так і на час спливу шестимісячного строку для її прийняття свідчать про поважність причин пропуску строку на подання заяви до нотаріальної контори. 

Звернувшись до нотаріальної контори, позивач дізнався, що у березні 2013 року ОСОБА_6 склала заповіт на користь онука ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 заповіла належну їй частку в будинку АДРЕСА_2 - онучці ОСОБА_3 . Після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 відкрита спадкова справа № 45/2018. Спадкоємцями, які прийняли спадщину на підставі заповітів, є онуки спадкодавця - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 

Не знаючи про складені матір`ю заповіти, позивач помилково вважав, що є єдиним спадкоємцем, а тому матиме можливість оформити спадок в будь-який час. 

Зазначав, що станом на 13 грудня 2017 року, позивач був пенсіонером за віком, оскільки йому виповнилось 60 років, а тому він має обов`язкову частку у спадщині, яка відкрилась після смерті матері згідно з статтею 1241 ЦК України. Обов`язкова частка позивача у спадщині, яка залишилась після смерті ОСОБА_6 становить - по 1/8 частині будинків та по 1/4 частині земельних ділянок.

В листопаді 2019 року ОСОБА_9 - представник ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_3 є спадкоємицею за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 . Вона прийняла спадщину, звернувшись до державної нотаріальної контори із відповідною заявою. 

Зазначала, що причини пропуску строку для прийняття спадщини, викладені позивачем в позовній заяві, не можуть вважатися поважними. Враховуючи обізнаність ОСОБА_7 про особливості його роботи, він мав розраховувати час робочих поїздом та бути свідомим щодо своїх прав. В час, коли він повертався до України, позивач мав можливість та достатньо часу звернутися до нотаріальної контори та реалізувати своє право на спадщину.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 04 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. ОСОБА_7 не надав належних та допустимих доказів, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, в зв`язку з чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок щодо доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку, правові підстави для задоволення позову відсутні.

13 квітня 2020 року ОСОБА_4 - представник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки усім обставинам справи та поданим доказам на підтвердження позовних вимог.

Зазначає, що на порушення частини четвертої статті 263 ЦПК України суд першої інстанції не врахував висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 565/1145/17, в якій зазначено, що поважними причинами пропуску строку визначаються, зокрема - складні умови праці, які пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними, та необізнаність спадкоємців про наявність заповіту.

22 травня 2020 року ОСОБА_9 - представник ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, ухваленим на підставі поданих позивачем доказів, та з дотриманням норм процесуального та матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина.

За життя  ОСОБА_7  склав заповіт за умовами якого заповів: сину ОСОБА_7 - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ; онучці ОСОБА_3 - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2 .

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 

05 березня 2013 року позивач звернувся до Гонтовоярської сільської ради Валківського району Харківської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, яка посвідчена секретарем сільської ради та зареєстрована в реєстрі за № 74.

Згідно з витягом № 33478812 від 14 березня 2013 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі за заявою позивача відкрита спадкова справа № 61/2013.

Відповідно до вимог статті 1241 ЦК України обов`язкова частка у спадщині спадкується непрацездатною вдовою незалежно від змісту заповіту і становить половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом.

Оскільки на момент смерті ОСОБА_7 його дружина ОСОБА_6 була непрацездатною (пенсіонеркою), вона успадкувала обов`язкову частку у спадщині.

За законом ОСОБА_6 , як спадкоємиці першої черги після смерті чоловіка належала б 1/2 частка у всьому його майні, однак через наявність заповіту, складеного на користь позивача та онучки ОСОБА_3 , частка у спадщині дружини становить половину від 1/2, тобто дорівнює 1/4 всього майна ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_6 успадкувала по 1/4 частині житлових будинків АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , мати позивача.

З листа Валківської державної нотаріальної контори Харківської області від 14 грудня 2018 року № 1774/02.14 вбачається, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 відкрита спадкова справа № 45/2018. Спадкоємцями, які прийняли спадщину, є онуки померлої - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі заповітів спадкодавця. Про прийняття спадщини вони подали до нотаріальної контори заяви, справжність підпису на яких засвідчено нотаріально. Будь - які інші заяви до контори станом на 14 грудня 2018 року, не надходили. Позивач є спадкоємцем І черги за законом на підставі статті 1261 ЦК України. Крім того, позивач був непрацездатним за віком сином спадкодавця на час відкриття спадщини і має право на обов`язкову частину у спадщині, яка складає 1/2 частину всього майна спадкодавця.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 08 квітня 2019 року в справі № 615/177/19, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання на день смерті зі спадкодавцем ОСОБА_6 та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. 

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила вказаної статті про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. 

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач посилався на складні умови праці, які пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними, оскільки є водієм - далекобійником, та необізнаність про наявність інших спадкоємців за заповітами. 

Разом з тим, час між робочими відрядженнями ОСОБА_7 був достатнім для звернення до нотаріальної контори з метою реалізації своїх спадкових прав. Так, на час смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач перебував за межами держави та повернувся до України 18 грудня 2017 року. Наступна відмітка у закордонному паспорті датована 10 лютого 2018 року.

Доводи про те, що він не подав заяву про прийняття спадщини, оскільки йому не було відомо про складені матір`ю заповіти, і він вважав себе єдиним спадкоємцем, не можуть бути визнані поважною причиною пропуску строку для її прийняття. Поважність пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачем не доведено.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих позивачем, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про те, що зазначені ОСОБА_7 причини пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не можуть бути визнані поважними, оскільки вони не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення цих дій.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що на порушення частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 565/1145/17, судова колегія не приймає, оскільки у ній викладені інші фактичні обставини справи, які є відмінними від фактичних обставин справи, яка переглядається в апеляційному порядку.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати и детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 04 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 липня 2020 року.

Головуючий                                                                                    А.В. Котелевець

Судді                                                                                                 О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина