Справа № 350/680/20 
Провадження № 22-ц/4808/935/20 
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г.В. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі: 
головуючого  (суддя-доповідач) Максюти І.О., 
суддів:                                            Василишин Л.В., Горейко М.Д.,
секретаря                                       Капущак С.В.,
з участю:                                        представника апелянта ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 до відшкодування витрат, понесених на ремонт та утримання домоволодіння, визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу домоволодіння, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 адвоката Тиніва Ігоря Дмитровича на ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області про забезпечення позову, постановлену суддею Калиній Г.В. 26 травня 2020 року у селищі Рожнятів Івано-Франківської області,   
                                                               в с т а н о в и в : 
18 лютого 2020 року представник ОСОБА_4 . ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном і виселення (а.с.26-27).
25 травня 2020 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування витрат, понесених на ремонт та утримання домоволодіння, визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу домоволодіння (а.с.29-30).
Одночасно із поданням позовної заяви, ОСОБА_2 звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно. Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідач ОСОБА_4 володіє документами, що посвідчують право власності на спірне домоволодіння, тому може відчужити дане нерухоме майно на користь третіх осіб до моменту вирішення справи судом, що ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду. Просив вжити заходів забезпечення його позову, а саме накласти арешт на домоволодіння по АДРЕСА_1 та заборонити його відчуження до вирішення судом спору по суті (а.с.1-2).
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_4 та заборонено його відчуження до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили (а.с.4-5).
Не погодившись з ухвалою суду представник ОСОБА_4 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. При цьому, зустрічний позов ОСОБА_2 не містить вимоги про передачу права на житловий будинок, власником якого є ОСОБА_4 , вимога про стягнення грошових коштів стосується безпосередньо відповідача ОСОБА_3 і відповідне забезпечення позову має здійснюватися щодо нього. В той же час, судом першої інстанції неправильно викладені фактичні обставини справи щодо наявності у ОСОБА_3 оригіналів правовстановлюючих документів, такі документи знаходяться у ОСОБА_4 як власника будинковолодіння.
Крім того, заява ОСОБА_2 про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, оскільки не містить предмету позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.
З наведених підстав просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити (а.с.33-34).
Заперечуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 у відзиві зазначає, що ухвалу суду вважає законною, обґрунтованою і такою, що не суперечить вимогам матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню.
Вказує на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відповідач ОСОБА_4 володіє документами, які посвідчують право власності на домоволодіння, що є предметом спірних правовідносин, що дає йому можливість вчиняти дії щодо розпорядження майном, а це в свою чергу може ускладнити чи зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду. 
Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
У судове засідання не з`явилися заявник ОСОБА_2 , відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які належним чином повідомлені про день, місце та час розгляду справи,  про  причини неявки у судове засідання суд не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.
Вислухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_1 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна небезпека, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, оскільки відповідач ОСОБА_3 володіє правовстановлюючими документами на домоволодіння, що є предметом спірних правовідносин, це дає йому можливість вчиняти дії відносно цього майна, пов`язані з розпорядженням ним. За наведених обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на  будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Підпунктами 1, 2, 3 пункту 1 частини 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
У роз`ясненнях Верховний Суд України у п. 4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпеченя позову, суд має брати до уваги інтереси не лише  позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Як вбачається із матеріалів, що надійшли до суду, представник ОСОБА_4 ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном і виселення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу, укладеного 31 жовтня 2019 року. Перед укладенням договору ОСОБА_4 особисто оглядав будинковолодіння та усі приналежні до нього господарські будівлі та споруди, будинковолодіння було вільне і ніким не зайняте. Однак, поїхавши до Польщі, ОСОБА_4 зателефонували родичі, які повідомили про те, що до будинку проник ОСОБА_2 , який переніс туди свої речі і почав самостійно господарювати в літній кухні та на подвір`ї. Будь-які законні підстави для перебування ОСОБА_2 у вказаному вище будинку відсутні, а його проникнення до житлового будинку, який належить на праві власності ОСОБА_4 є суспільно-небезпечними діями, спрямованими на недоторканість майна та житла (а.с.26-27).
Із позовної заяви, поданої 25.05.2020 року ОСОБА_2 встановлено, що ним подано позов до ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про відшкодування витрат, понесених на ремонт та утримання домоволодіння, визнання недійсним і скасування договору купівлі-продажу домоволодіння (а.с.29-30).
Отже, власником спірного будинковолодіння являється ОСОБА_4 , який придбав його за оспорюваним договором купівлі-продажу у ОСОБА_3 , а вимога про стягнення витрат, понесених на ремонт та утримання домоволодіння в розмірі 109 364,90 грн ОСОБА_2 заявлена безпосередньо до ОСОБА_3 . При цьому у зустрічній позовній заяві викладено, що власником будинковолодіння була ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її син відповідач ОСОБА_6 набув права власності на будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Разом з тим, зустрічний позов ОСОБА_2 не містить вимог щодо визнання права власності на житловий будинок.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Таким чином, заявлений ОСОБА_2 та обраний судом захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на будинковолодіння та заборони його відчуження є неспівмірним із розміром заявлених позовних вимог та виходить за межі предмета спору.
За вказаних обставин колегія суддів вважає, що питання забезпечення позову судом першої інстанції вирішено з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та постановлення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Слід зауважити, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не обмежений у праві заявити повторно клопотання про забезпечення позову, обравши інший спосіб забезпечення, передбачений ст.150 ЦПК України.  
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384  ЦПК України, суд
                                                          п о с т а н о в и в: 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката Тиніва Ігоря Дмитровича задовольнити.
Ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2020 року скасувати.
У задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          
Судді:                                                                                                            І.О. Максюта
                                                                                                                       Л.В. Василишин
                                                                                                                       М.Д. Горейко
Повний текст постанови складено 25 вересня 2020 року.