Справа № 464/4824/18                                Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В. 
Провадження № 22-ц/811/2846/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 40

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 липня 2020 року                                                                        м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,
суддів: Мельничук О.Я., Шеремети Н.О.
секретаря: Матяш С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргоюПублічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Сихівського районного суду Львівської області від 27 червня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и в:

в серпні 2018 року  ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просить в рахунок погашення заборгованості в розмірі 390 546, 45 грн. за договором кредиту № 615/26-162 від 10.04.2008р. звернути стягнення на належну відповідачу на праві власності квартиру, що є предметом іпотеки згідно з договором іпотеки від 10.04.2008р., покликаючись на невиконання останньою взятих на себе зобов`язань.
Рішенням Сихівського районного суду Львівської області від 27 червня 2019 року відмовлено в задоволенні позову Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості.
Дане рішення в апеляційному порядку оскаржило Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».
В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. 
Зазначає, що 10 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 615/26-162 за умовами п.п.1.1 якого кредитор надає позичальникові грошові кошти га умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 404000 грн. (кредит), зі сплатою 16 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених Додатком № 1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту
до 10 квітня 2023 року, на умовах, визначених договором. У забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту того ж дня сторонами укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 72,9 кв.м. в тому числі із житловою площею 41,8 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Підпунктами 2.4.3 та п. 4.1 Договору іпотеки від 10.04.2008 року, укладеного сторонами, визначено, що іпотеко держатель має право у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж боржником було вчинено 10.03.2017 року в сумі 2421,24 грн., а відтак суд прийшов до передчасного висновку про відсутність заборгованості.
Враховуючи наведене, просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.12.2019р. було замінено позивача АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк». 
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.
10 липня 2020 року від  ОСОБА_1  надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до завершення карантину на усій території України, з покликанням на те, щов Україні введено карантин і в нього погіршилося самопочуття, однак будь-яких доказів в підтвердження його перебування на лікарняному до клопотання не долучено.
14 липня 2020 року від Блажевського І.П. , представника АТ «Альфа-Банк» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на інший день, з покликанням на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» в Україні введено карантин, а також з врахуванням рекомендацій «Рада суддів України» та з метою попередження розповсюдження коронавірусної інфекції (COVID-19) вважає, що розгляд справи необхідно відкласти.
Розглянувши вищезгадані клопотання  ОСОБА_1 та Блажевського І.П. , представника АТ «Альфа-Банк» про відкладення апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення таких клопотань, з огляду на наступне.
Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1), досліджуючи при цьому докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2), а частиною 2 статті 372 цього Кодексу встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Дана справа перебуває в провадженні судів з серпня 2018 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення свої доводів у поданому до суду позові, запереченні на позов, письмових поясненнях, апеляційній скарзі та відзиві на скаргу тощо.
Станом на час апеляційного розгляду справи (14.07.2020 року) введений Кабінетом Міністрів України з 12 березня 2020 року карантин триває вже більше чотирьох місяців і строки його завершення нікому не відомі: ця обставина є загальновідомою і не потребує доказування (частина 3 статті 82 ЦПК України).
Щодо посилання на звернення Ради суддів України з проханням «утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників справи», то дана справа не передбачає обов`язкової присутності в судових засіданнях її учасників.
В той же час, з метою забезпечення доступу до правосуддя під час дії в Україні карантину та на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 року № 196 було затверджено Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, однак, ні від  ОСОБА_1 , ні від Блажевського І.П. , представника АТ «Альфа-Банк» до суду про участь у апеляційному розгляді справи в режимі відеоконференції не поступало.
За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності представника АТ «Альфа-Банк» та  ОСОБА_1 - на підставі наявних у справі даних та доказів.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 14.07.2020 року, є дата складення повного судового рішення - 15.07.2020 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до часткового задоволення.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно зі ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з того, що банком всупереч умовам кредитного договору в односторонньому порядку підвищено відсоткову ставку, а також невірно здійснювалося зарахування сплачених позичальником коштів в рахунок погашення як основної суми боргу, так і відсотків.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова станова (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Здійснений судом першої інстанції розрахунок про відсутність у відповідача перед позивачем заборгованості є неналежним, оскільки такі відомості повинні бути належним чином розраховані та оформлені банком або іншою повноважною на це особою (експертом), в зв`язку з чим висновок суду про відсутність у відповідача заборгованості перед позивачем є лише припущенням суду, що є недопустимим.
Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі вдовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Матеріалами справи та судом встановлено, що 10 квітня 2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір кредиту № 615/26-162 за умовами п.п.1.1 якого кредитор надає позичальникові грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 404000 грн. (кредит), зі сплатою 16 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених Додатком № 1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 10 квітня 2023 року, на умовах, визначених договором.
У забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту того ж дня сторонами укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 72,9 кв.м, в т.ч. із житловою площею 41,8 кв.м, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності.
Відповідно до п.п.1.1. договору кредиту, кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 404 000, 00 грн., надалі за текстом - кредит, зі сплатою 16,0 % процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в Додатку №1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною, та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 10 квітня 2023 року, на умовах, визначених цим Договором.
Детальний розпис сукупної вартості Кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання Кредиту наведено в Додатку №2 до цього договору, що є його невід`ємною частиною.
Відповідно до п.п.1.1.1. договору, погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється наступним чином: починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно, 10 числа сплачує кредитору рівні суми грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування кредитом в сумі 5933, 55(п`ять тисяч дев`ятсот три гривні 55 копійок) грн. «ануїтетний платіж», а разом - «ануїтетні платежі».
Відповідно до п.п.2.3. договору, повернення кредиту здійснюється шляхом зарахування позичальником суми ануїтентного платежу на транзитний рахунок вДністровському відділенні ЛОФ "Укрсоцбанк", МФО 325019, надалі за текстом - "Транзитний рахунок", а також сплата комісій, можливих пені і штрафних санкцій на відповідні рахунки в АКБ "Укрсобанк" з подальшим перерахуванням кредитором отриманої суми ануїтетного платежу на відповідний позичковий рахунок до моменту досягнення за вказаним рахунком нульового залишку та на відповідний рахунок нарахування процентів.
Відповідно до п.п.2.3.1. договору, у випадку сплати позичальником ануїтетного платежу в якості погашення заборгованості за кредитом раніше дати його погашення, визначеної п. 1.1.1. цього договору, сплачена сума грошових коштів продовжує обліковуватись на транзитному рахунку, та перераховується на позичковий рахунокнарахування процентів у день погашення ануїтетного платежу, що вказаний у п.1.1.1. нього договору, крім випадку, передбаченого п.3.4.1. цього договору.
Відповідно до п.п.2.3.2. договору, у випадку сплати позичальником в якості погашення заборгованості за кредитом суми грошових коштів, що перевищує розмір ануїтетного платежу, визначений п.1.1.1 цього договору, сума ануїтетного платежу перераховується на позичковий рахунок та рахунок нарахування процентів у день погашення, а сума, що перевищує розмір ануїтетного платежу продовжує обліковуватись на транзитному рахунку і перераховується на позичковий рахунок та рахунок нарахування процентів у день погашення наступного ануїтетного платежу, що зазначений п.1.1.1. цього Договору, крім випадку передбаченого п.3.4.1. цього Договору.
Підпунктом 3.4.1. визначено, що позичальник має право достроково повністю або частково, але не менше ніж у сумі ануїтетного платежу, визначеного в п.п. 1.1.1. цього договору, погасити кредит про що сторонами у день дострокового погашення кредиту укладається додаткова года до цього Договору.
При цьому, у разі дострокового погашення частини кредиту остання дата погашення залишається незмінною, проте відбувається перерахунок ануїтетного платежу, визначеного п.1.1.1. цього Договору, про що сторонами у день дострокового погашення кредиту укладається відповідна додаткова угода до цього Договору.
З урахуванням вказаних умов договору ОСОБА_1 зобов`язана щомісяця сплачувати на користь банку суму в розмірі 5933,55 грн., яка включає в себе виконання зобов`язань по поверненню суми отриманого кредиту та 16 % річних в строк до квітня 2023 року без можливості дострокового погашення, а всього разом 1 068 039 грн. протягом 180 місяців, з яких відповідно 664039 грн. процентів за користування кредитом. При цьому, у разі сплати позичальником ануїтетного платежу у сумі більшій, ніж визначено договором, грошові кошти у такій різниці продовжують обліковуватись на транзитному рахунку банку і перераховуються в день настання обов`язку сплати наступного ануїтетного платежу на позичковий рахунок та відповідний рахунок по нарахуванню відсотків.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до ч. 1 ст.651, ч. 1 ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не запливає із звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
З розрахунку заборгованості банку вбачається, що починаючи з серпня 2008 року відсоткова ставка на залишкову заборгованість по кредиту всупереч п.п.1.1., 2.8., 2.8.1.,2.8.2., 7.1. договору кредиту вказана в розмірі 21, 0 %, а не 16, 0 %.
Умова договору кредиту про розмір відсотків за кредитом є істотною умовою і така не може бути змінена інакше, ніж це передбачено договором і законом, тобто виключно за взаємною згодою сторін та шляхом укладення в письмовій формі договору про внесення змін до договору кредиту. Одностороння зміна відсоткової ставки в даному випадку є недійсною в силу закону.
Відповідно до п.п.2.8., 2.8.1., 2.8.2. Кредитного договору, вказано, що у разі міни кредитної політики внаслідок рішень законодавчої або виконавчої влади, Національного банку України, а також в разі настання іншої події, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів Кредитора та яка не залежить від волі Сторін, Кредитор має право змінити «збільшити або зменшити) процентну ставку за користування кредитом, що визначена у т.п. 1.1. цього Договору. Про намір змінити розмір процентів та/або комісій Кредитор зобов`язаний повідомити Позичальнику не пізніше ніж за 10 календарних днів до дати початку їх введення, а також надати Позичальнику проекти двох примірників відповідної додаткової угоди (договору про внесення змін) до цього Договору. У разі, якщо Позичальник погодиться з запропонованими Кредитором змінами розміру процентів та/або комісій, він протягом 10 календарних днів з дня отримання від Кредитора двох примірників відповідної додаткової угоди до цього Договору підписує їх, повертає Кредитору для підписання з боку Кредитора. Після їх підписання Кредитор повертає один примірник додаткової угоди Позичальнику. Цей Договір вважається зміненимз частині розмірів процентів та/або комісій після підписання Позичальником такредитором і скріплення його печаткою відповідної додаткової угоди (договору).Зазначені зміни вводяться в дію з дати, вказаної у відповідній додатковій угоді (договорі).
Відповідно до п.п.7.1. Договору, всі додатки, зміни та доповнення до цього договорумають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов`язковим посиланням на цей договір.
Враховуючи вищенаведене згідно умов укладеного сторонами кредитного договору та ст.ст.639, 651, 654, 1055 ЦК України одностороння зміна умов кредитного договору щодо збільшення розміру відсотків не може відбуватися без укладення відповідного договору про внесення змін у письмовій формі.
Отже, одностороннє підвищення банком розміру процентної ставки із порушенням порядку, обумовленого в договорі та визначеного законодавством, є незаконним нікчемним) і не спричиняє наслідків у вигляді зміни зобов`язання для позичальника, і відповідно не надає права банку на зарахування сплачених позичальником коштів в рахунок погашення грошових зобов`язань по підвищеній в односторонньому порядку відсотковій ставці.
Надана представником апелянта копія Додаткової угоди №1 від 11 вересня 2009р. про внесення змін до Договору кредиту №615/26-162 від 10.04.2008р., згідно умов якої сторони домовились внести зміни до Договору кредиту та викласти п.1.1.1. у наступній редакції: «1.1.1. Погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється наступним чином: починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, Позичальник щомісячно, 10(десятого) числа сплачує Кредитору рівні суми грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування кредитом в сумі 7401,55 грн., надалі за текстом - Ануїтетний платіж», а разом - Ануїтетні платежі», судом апеляційної інстанції не приймається, оскільки відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а в даному випадку такі виняткові обставини відсутні. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п.4.6 Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів:
4.6.1. на підставі рішення суду; або
4.6.2. на підставі виконавчого напису нотаріуса; або…(на підставі інших способів, вказаних у п.п.4.6.3.-4.6.5. Договору.
Відтак, п.4.6.Договору іпотеки обмежує право Іпотекодержателя одним із альтернативних способів звернення стягнення на предмет іпотеки, що визначені договором за його вибором.
Апеляційним судом встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. із заявою про вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки від 10.04.2008р. про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , який 11.01.2018р. вчинив виконавчий напис №215.(т.1 а.с.87) 
27.02.2018р. на примусове виконання виконавчого напису №215 від 11.01.2018р. привтаним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55895581(т.1 а.с.88)
Оскільки, ПАТ «Укрсоцбанк» скористався своїм правом та обрав один із альтернативних способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак у нього були відсутні підстави для звернення 22.08.2018р. в суд із відповідним позовом.
З врахуванням вищенаведеного, зважаючи на те, що відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження повернення позичених ним коштів та сплати відсотків за користування позиченими коштами, на підтвердження відсутності у нього заборгованості по поверненню позичених коштів, по сплаті відсотків за користування позиченими коштами, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.
Рішення Сихівського районного суду Львівської області від 27 червня 2019 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 15.07.2020 року.

Головуючий:                                                        Ванівський О.М.

Судді:                                                                Мельничук О.Я.

                                                                       Шеремета Н.О.