ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 вересня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/524/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року, ухвалене в порядку письмового провадження в м. Херсоні, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИЛА:
В лютому 2020 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку з втратою годувальника, за період з жовтня 2016 року по листопад 2018 року, з грудня 2018 року по березень 2019 року; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника, за період з жовтня 2016 року по листопад 2018 року, з грудня 2018 року по березень 2019 року. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проживала в м.Сніжне Донецької області та по 31.10.2016 р. отримувала пенсію у зв`язку з втратою годувальника. З листопада 2016 року припинено виплату пенсії, так як Донецька область перестала бути підконтрольною Україні. У зв`язку з тривалістю та не закінченням антитерористичної операції позивач змушена була покинути місце проживання та переїхати до м. Херсон. 07.12.2018 р. ОСОБА_1 отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та звернулась до відповідача щодо відновлення виплати пенсії. Фактична виплата пенсії почалась з березня 2019 року, проте заборгованість за період з жовтня 2016 року по березень 2019 року відповідачем не виплачена. На заяву позивача щодо виплати заборгованості з пенсії у зв`язку з втратою годувальника за минулі періоди, пенсійний орган повідомив, що кошти за період з грудня 2018 року по лютий 2019 року в сумі 9657,93 грн. будуть виплачені після прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного порядку. Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною та такою, що грубо порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення.    
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника за період з листопада 2016 року по лютий 2019 року включно. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії у зв`язку з втратою годувальника за період з листопада 2016 року по лютий 2019 року включно. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. 
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати в повному обсязі рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 визначено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Крім того, суми пенсії за минулий період повинні обліковуватись згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 788) та будуть виплачуватись за наявності відповідного фінансового забезпечення, на умовах окремого порядку. На сьогоднішній день такий Порядок Кабінет Міністрів України не визначив. Проведення виплат за минулий період до затвердження відповідного порядку, є перевищенням повноважень та порушенням бюджетної політики органом Фонду. Виходячи із вищезазначеного Управління зазначає, що борг за періоди з 01.11.2016 року по 30.11.2018 року та з 01.12.2018 року по 28.02.2019 року буде виплануватися позивачу після прийняття Кабінетом Міністрів України вищезазначеного порядку.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем до суду не надано.
Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на обліку в УПФУ в м. Сніжне Донецької області, де отримувала пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Так як позивач змінила місце проживання з 19.11.2014 р. її переведено на обліку в УПФУ в Ізюмському районі Харківської області.
З 04.02.2016 р. у зв`язку зі зміною місця проживання позивача взято на облік в УПФУ у м.Краматорську Донецької області, де отримувала пенсію у зв`язку з втратою годувальника по жовтень 2016 року включно.
З 01.12.2018 р. позивача взято на облік в ГУ ПФУ в Херсонській області.
Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Суворовської районної у м.Херсоні ради від 07.12.2018 р. № 0000661144 ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу.
27.12.2018 р. позивач звернулась до Херсонського відділу обслуговування громадян № 3 (сервісний центр) ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою щодо розгляду питання про поновлення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі.
Згідно з витягом з протоколу від 17.01.2019 р. № 1 на засіданні комісії з розгляду питань призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого побутового пічного палива, призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Управління соціального захисту населення Суворовської районної у м.Херсоні ради (далі - Комісія) прийнято рішення про призначення (відновлення) соціальної виплати ОСОБА_1 з 01.12.2018 р.
04.04.2019 р. на засіданні Комісії прийнято рішення щодо відновлення соціальної виплати ОСОБА_1 з 01.11.2016 р.
19.08.2019 р. ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою щодо виплати заборгованості із пенсії внутрішньо переміщеній особі за період з жовтня 2016 року по листопад 2018 року, з грудня 2018 року по березень 2019 року.
Листом від 02.09.2019 р. за вих.№ 595/Щ-99-1 ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило, що виплату пенсії в поточному режимі розпочато з березня 2019 року, дата виплати 9 число. Пенсійні кошти за період з грудня 2018 року по лютий 2019 року в сумі 9657,93 грн. будуть виплачені після прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного порядку.
Вважаючи протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області щодо невиплати заборгованості з пенсії, позивач звернулась до суду з позовною заявою.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника за період з листопада 2016 року по лютий 2019 року включно; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії у зв`язку з втратою годувальника за період з листопада 2016 року по лютий 2019 року включно.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною третьою  статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV  передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 цього Закону №1058  передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Питання виплати пенсій врегульовані  статтею 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Відповідно до частини першої  статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 просить нарахувати та виплатити пенсію у зв`язку з втратою годувальника за період з жовтня 2016 року по листопад 2018 року та з грудня 2018 року по березень 2019 року. Проте, згідно з супровідним листом УПФУ в м.Краматорськ від 11.01.2019 р. № 493/03/34 позивач пенсією задоволена по 31.10.2016 р. Крім того, сторонами не заперечується факт виплати ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника за березень 2019 року. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника за жовтень 2016 року та березень 2019 року задоволенню не підлягають.
В рамках даної справи право позивача на отримання пенсії за період з листопада 2016 року по листопад 2018 року та з грудня 2018 року по лютий 2019 року не є спірним. 
Відповідачем факт наявності заборгованості перед позивачем по виплаті пенсії не заперечується та підтверджується доводами, наданими відповідачем у відзиві на позов. 
Пенсія за вказаний період нарахована відповідачем, що підтверджується протоколом призначення пенсії від 10.05.2019 р., однак не виплачена з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365, а саме: суми пенсій, не виплачені за минулий період, повинні обліковуватись та будуть виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. 
З цього приводу суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", а саме, п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженому зазначеною постановою, викладено в наступній редакції: "Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України". 
Відповідно до п.16 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365, у разі прийняття позитивного рішення комісією згідно з пунктом 15 цього Порядку соціальні виплати поновлюються через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення таких виплат. Комісія може прийняти рішення про поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі з місяця припинення таких виплат у разі, коли така особа перебуває у складних життєвих обставинах і з поважних причин не виконала вимоги структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, передбачені пунктами 6 і 7 цього Порядку. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. 
Суд звертає увагу на те, що станом на момент розгляду справи, відповідного порядку Кабінетом Міністрів України не розроблено. При цьому відповідно до ч.4 ст.6 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини. 
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно із частиною першою  статті 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована  Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке  гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає  Закон  № 1058-IV.
У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).
Відповідно до частини першої  статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 10 Закону № 1706-VII  Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього  Закону.
Частиною другою  статті 20 Закону № 1706-VII  визначено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.
Проте наведені положення  Закону № 1706-VII  не надають Кабінету Міністрів України повноважень на визначення випадків припинення виплати пенсій.
За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.
Згідно з пунктом 6 частини першої  статті 92 Конституції України  виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Преамбулою  Закону № 1058-IV  визначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього  Закону.
При цьому згідно з преамбулою  Закону № 1706-VII  цей  Закон  відповідно до  Конституції  та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених  Конституцією  та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (частина перша  статті 2 Закону № 1706-VII).
Отже, ураховуючи наведені положення  Закону № 1706-VII, колегія суддів вважає, що прийняття законодавцем цього  Закону  спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належить і позивач, а не на звуження обсягу їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України, зокрема в частині першій  статті 49 Закону № 1058-IV.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в ході розгляду справи знайшов своє підтвердження факт невиплати відповідачем позивачу заборгованості з пенсії за період з листопада 2016 року по лютий 2019 року включно. 
Таким чином, невиплата пенсії позивачу за вказаний період через відсутність розробленого Кабінетом Міністрів України порядку не відповідає критеріям правомірності дій суб`єкта владних повноважень, визначених ч.2 ст.2 КАС України, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача виплатити заборгованість пенсії за вказаний період. 
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Херсонського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року - залишити без змін.
Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик