ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2558/19                                                                                   Суддя першої інстанції: Шрамко Ю.Т.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 серпня 2020 року                                                                                      м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                        - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Костюк Л.О. та Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року з питань встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року у справі № 640/2558/19, що залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2020 року, було визнано протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі встановлення II групи інвалідності, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язано Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1  одноразову грошову допомогу як інваліду II групи у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, встановленому пп. «б» п. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції закону, що діє з 01 січня 2014 року, та перерахувати на рахунок Київського міського військового комісаріату суму одноразової грошової допомоги як інваліду війни II групи для подальшої виплати позивачу.
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, у якому просив зобов`язати Міністерство оборони України подати до суду звіт про виконання рішення суду.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову про задоволення клопотання про встановлення судового контролю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Скаржник вказує на те, що клопотання про встановлення судового контролю може бути подане після ухвалення рішення по суті заявлених вимог. Позивач зазначає, що судовий контроль є додатковим засобом впливу на державні органи у разі порушення вимог законодавства.
Позивач просить врахувати, що інші засоби контролю за виконанням судового рішення вже вичерпані, адже 25 лютого 2020 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження, а постановою від 30 березня 2020 року – накладено на боржника штраф за невиконання рішення суду. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд наділений правом встановити судовий контроль лише під час прийняття постанови у справі. Також Міністерство оборони України повідомило, що ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2020 року було зупинено виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2020 року.
Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, призначеного на 20 серпня 2020 року, проте у судове засідання не з`явилися. Позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, а відповідач про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року – без змін, виходячи із наступного.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Суд першої інстанції врахував, що позивач отримав виконавчий лист на примусове виконання рішення суду, а докази того, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення – відсутні. 
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
У відповідності до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Положеннями ч. 2 ст. 14 КАС України також передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання. Водночас суд наділений повноваженнями вживати додаткових заходів контролю за виконання судового рішення окремими категоріями осіб – суб`єктами владних повноважень, не на користь яких ухвалене судове рішення. 
Окрім кола відповідачів, щодо яких суд може встановити додаткові заходи контролю, Кодекс адміністративного судочинства України не визначив інших критеріїв, які слід враховувати при вирішенні питання щодо встановлення судового контролю за виконання рішення, залишивши це питання на розсуд суду. 
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18, від 04 березня 2020 року у справі № 539/3406/17, від 11 червня 2020 року у справі № 640/13988/19. 
За змістом постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення. 
Перевіряючи наявність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 з урахуванням зазначених правових висновків Верховного Суду щодо застосування ст. 382 КАС України, колегія суддів враховує, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року у справі № 640/2558/19 набрало законної сили 27 січня 2020 року. Виконавчий лист, оформлений на підставі вказаного судового рішення, позивач отримав 05 лютого 2020 року. 
Звертаючись у травні 2020 року до суду із клопотанням про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, ОСОБА_1 не повідомив чи було такий виконавчий лист пред`явлено до примусового виконання та не надав інформації про стан виконавчого провадження. 
Інших доказів, які б вказувала на ухилення відповідача від виконання судового рішення (листування з Міністерством оборони України щодо виконання рішення суду від 08 серпня 2020 року тощо), позивач також не надав. 
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не довів необхідності встановлення саме судового контрою за виконанням судового рішення. 
Також колегія суддів враховує додаткові обставини, що виникли під час апеляційного перегляду ухвали суду від 25 травня 2020 року та були повідомлені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу. Так, ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2020 року було зупинено виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі № 640/2558/19 до закінчення їхнього перегляду в касаційному порядку. Зазначені обставини підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень. 
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 належить відмовити. 
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року – без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –      
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року з питань встановлення судового контролю за виконанням судового рішення – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

          Суддя-доповідач                                                                         А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            Л.О. Костюк          

                                                                                                    Є.В. Чаку