ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року		Справа № 140/3830/19 пров. № А/857/4470/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача - Качмара В.Я.,
суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,
при секретарі судового засідання - Пильо І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року (суддя Плахтій Н.Б., м.Луцьк) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - Головне управління) в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2019 №Ф-18324-23 (далі - Вимога); 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
В доводах апеляційної скарги з посиланням на норми матеріального права та окремі обставини справи вказує, що позивач взятий на облік в контролюючого органу як фізична особа-підприємець (далі - ФОП) та як особа, що проводить незалежну професійну діяльність (адвокат). В інтегрованій картці платника податків відбулося нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) в розмірі мінімального страхового внеску як ФОП та як особи, що проводить незалежну професійну діяльність (адвокат). У зв`язку з тим, що станом на 13.11.2019 згідно з даними АІС «Податковий блок» в інтегрованій картці ОСОБА_1 рахувався борг по єдиному для ФОП, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність в зазначеному розмірі, відповідачем винесено оскаржувану Вимогу. При цьому даною Вимогою не здійснювалось жодних нарахувань грошового зобов`язання по єдиному внеску, натомість вона лише містила вимогу до платника сплатити загальну суму боргу по єдиному внеску, який на момент її винесення уже рахувався в інтегрованій картці платника. Вказує, що в разі перебування на обліку ФОП та наступного взяття на облік цієї особи, як самозайнятої особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, така особа не звільняється від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності, оскільки дохід такої особи підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому зауважує, що оскаржувана Вимога містить не лише відомості про суми сплати ОСОБА_1 єдиного внеску як особи, яка проводить незалежну професійну діяльність (адвокат) в сумі 9009,66 грн, але також суми нарахування єдиного внеску, як ФОП в розмірі 25783,51 грн. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не подавав заяву для взяття його на облік як платника єдиного внеску - особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подавав звітність як такий платник, то відповідач безпідставно нараховував останньому єдиний внесок під час перебування у статусі ФОП ще й єдиний внесок як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність, з огляду на що оскаржувана Вимога є протиправною та підлягає скасуванню.
Такі висновки суду першої інстанції, по суті спору, відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача, як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, згідно з свідоцтвом про право заняття адвокатською діяльністю від 31.08.2000 №197 та як ФОП, зареєстрована 20.03.2002, основний вид діяльності за КВЕД 69.10 «Діяльність у сфері права», що підтверджується копією витягу з АІС «Податковий блок» (а.с.16-17).
За даними інтегрованої картки позивача станом на 31.10.2019 заборгованість зі сплати єдиного внеску як ФОП та особи, яка проводить незалежну професійну діяльність, становить 34793,17 грн (а.с.18-19).
13.11.2019 Головним управлінням сформовано Вимогу на суму 34793,17 грн (а.с.6-7).
Сума боргу (недоїмки) за вказаною Вимогою включає в себе періоди з 2017 року по 21.10.2019.
Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі №140/1323/19 (далі - Рішення суду), яке набрало законної сили 20.02.2020, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.03.2019 №Ф-18324-23 в сумі 29284,81 грн (далі - Вимога-1) а.с.75-79).
Слід зазначити, що сума у розмірі 29284,81 грн, включена також і в оскаржувану Вимогу.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).
Пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, законодавець розмежовує платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. Закон №2464-VІ не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.
Позивач є ФОП, який обрав спрощену систему оподаткування, та є платником єдиного внеску в розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону №2464-VІ облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом (далі - ПФУ) та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.
Взяття на облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (частина друга статті 5 Закону №2464-VІ).
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.
Відповідно до статей 5, 16, 19 Закону №2464-VІ розроблено «Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 №1162 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.12.2014 за №1553/26330; далі - Порядок №1162). Цим Порядком визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах Державної фіскальної служби України, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01.01.2016, надання ПФУ та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску (пункт 2 розділу І Порядку №1162). Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ (пункт 3 розділу І Порядку №1162).
Згідно з пунктами 3, 4 розділу ІІ Порядку №1162 дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску (пункт 3 розділу ІІ Порядку №1162). Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб-підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі - Закон №755-IV).
З матеріалів справи видно, що позивач як ФОП з 12.01.2001 перебуває на обліку контролюючого органу як платник єдиного внеску, що підтверджується відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.41-42).
Відповідно до пунктів 2, 3 розділу ІІІ Порядку №1162 платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої статті 4 Закону №2464 подають заяву за формою №1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності. Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону №755-IV, контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою №2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 3 розділу ІІІ Порядку №1162).
Аналіз положень цього Порядку свідчить про те, що взяття контролюючим органом на облік як платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» Порядок №1162 не передбачає.
Відповідно до даних АІС «Податковий блок» ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах доходів та зборів як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокат) з 31.08.2000.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач подавав заяву за формою №1-ЄСВ до контролюючого органу.
Натомість, відповідач з 13.02.2018 самостійно встановив позивачу як ФОП ознаку незалежної професійної діяльності, що не узгоджується з нормами Порядку №1162, якими визначена процедура взяття на облік платників єдиного внеску.
Внаслідок таких дій відповідача ОСОБА_1 додатково нараховувався єдиний внесок особи, яка проводить незалежну професійну діяльність (адвокат), про що письмово зазначено відповідачем у суді першої інстанції та наведено в апеляційній скарзі.
Починаючи з квітня 2018 року в інтегрованій картці відбувається одночасне нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску за двома підставами: як ФОП, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, та як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність з того ж виду діяльності.
Переглядаючи судове рішення Верховного Суду від 2 вересня 2019 року у зразковій справі №520/3939/19, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 грудня 2019 року вказала, що згідно з абзацом 3 частини другої статті 20 Закону №2464-VІ відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.
Водночас, взяття контролюючим органом на облік особи як платника єдиного внеску - ФОП (пункт 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ) та внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб унеможливлює нарахування єдиного внеску за іншим типом платника без прийняття відповідних рішень і внесення змін щодо попереднього обліку особи у спосіб, визначений Законом №2464-VІ і підзаконними нормативно-правовими актами. Зміна контролюючим органом обліку особи платника єдиного внеску в спосіб, не встановлений Законом №2464-VІ або встановлений підзаконним нормативно-правовим актом, який не відповідає Закону №2464-VІ в цій частині, та нарахування на підставі таких дій єдиного внеску, суперечить принципам законності та належного врядування.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач перебуваючи на податковому обліку як ФОП на спрощеній системі оподаткування, повинен вести єдиний податковий облік та сплату податків саме як ФОП 3 групи єдиного податку із зареєстрованим видом діяльності (діяльність у сфері права) та сплачувати єдиний соціальний внесок один раз, а не в подвійному розмірі.
Враховуючи те, що позивач не подавав заяву для взяття його на облік як платника єдиного внеску - особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подавав звітність як такий платник, то відповідач безпідставно нараховував останньому єдиний внесок під час перебування у статусі ФОП ще й єдиний внесок як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність, з огляду на що оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню.
Разом з тим, відсутність у ФОП доходів не звільняє останнього від обов`язку щодо сплати єдиного внеску.
Так, в силу приписів абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, Закон №2464-VІ зобов`язує ФОП за відсутності доходу сплачувати єдиний внесок в розмірі мінімального страхового внеску.
З наявних у справі письмових доказів, а саме інтегрованої картки платника  вбачається, що станом на 31.12.2018 за позивачем обліковувалась заборгованість по сплаті єдиного внеску на суму 24370,45 грн. ОСОБА_1 протягом 2019 року здійснив сплату єдиного внеску на загальну суму 22033,44 грн (а.с.18-19).
Водночас, в силу проведених відповідачем нарахувань єдиного внеску в подвійному розмірі та зважаючи на Рішення суду, яким скасована Вимога-1 на суму 29284,81 грн, яка також входить і в склад оскаржуваної Вимоги, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання вказаної вимоги правомірною та обґрунтованою та підтримує висновок суду першої інстанції про те, що Вимога підлягає скасуванню як протиправна в повному обсязі.
Згідно норм статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 78 КАС).
Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 4 серпня 2020 року.