ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
08 вересня 2020 року                                                                м. Київ
 
справа № 761/47919/18
 
провадження № 22-ц/824/7205/2020
 
Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого  - Іванової  І.В. 
суддів  - Сушко Л.П., Сліпченка  О.І.
при секретарі  - Ярмак О.В.
 
сторони :
позивач -  ОСОБА_1 
 
відповідач -  ОСОБА_2 
             
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року у складі судді Мальцева Д.О., повний текст складений 23.03.2020 року,
встановив:
 
 У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення порядку спілкування.
Позовні вимогиОСОБА_1  мотивує тим, що він та відповідач ОСОБА_2 в офіційному шлюбі не перебували, однак з січня 2015 року почали проживати спільно. Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають із матір`ю.
Позивач зазначає, що з того моменту, як він з червня 2015 року припинив спільне проживання з відповідачем, остання всіляко перешкоджає його спілкуванню з дітьми, які, в свою чергу, дуже його люблять та завжди чекають зустрічей. Разом з тим, після народження другої дитини він бачив своїх дітей всього два рази на рік.
За наведених обставин, позивач, з врахуванням заяви про зміну предмета позову, просив усунути йому перешкоди у спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити наступний порядок у спілкуванні з дітьми: надати ОСОБА_1 право перебувати з ОСОБА_3 або ОСОБА_4 (на вибір ОСОБА_1 ) з 08.00 кожного четверга до 20.00 кожної неділі (без присутності ОСОБА_2 ) у своїй квартирі АДРЕСА_1 або заміському будинку АДРЕСА_2 . При цьому ОСОБА_1 надається право відвідувати з дитиною будь-які розважальні заклади для дітей відповідного віку, магазини, торгові центри, заклади культури, медичні заклади, ресторани, кафе, тощо, у випадку, якщо це не шкодить здоров`ю, правам та інтересам дитини; надати ОСОБА_1 право перебувати у відпустці з ОСОБА_3 або ОСОБА_4 (на вибір ОСОБА_1 ) чотири рази на рік протягом двох тижнів в межах України або за кордоном (без присутності ОСОБА_2 ); надати ОСОБА_1 право у будь-який момент відвідати з дитиною заклади охорони здоров`я у випадку, якщо у нього виникнуть об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 хворіє.
Відповідач позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні і спілкуванні з дітьми: встановлено графік побачень батька ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присутності матері з 08.00 кожного четверга до 20.00 кожної неділі у своїй квартирі АДРЕСА_1 або заміському будинку АДРЕСА_2 з дотриманням режиму дня для дітей.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається не те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини стану здоров`я обох дітей, та не врахував, що кожна дитина повинна проходити свій індивідуальний графік лікування з лікарями та педагогами, з обов`язковою присутністю одного з батьків. При цьому діти не повинні перебувати один з одним. 
Апелянт також вказує, що суд не зазначив про причини відмови у задоволенні решти позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, також подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення змінити, встановивши графік побачень батька з дітьми без присутності матері з 08.00 кожної п`ятниці до 20.00 кожної неділі, кожен перший та третій тиждень місяця у своїй квартирі або заміському будинку з дотриманням режиму дня для дітей. 
Відповідач зазначає, що визначений судом графік побачень, звужує її права щодо участі у вихованні дітей, обмежує її можливості на відвідування з дітьми розважальних закладів, тощо.    
В судовому  засіданні апеляційної інстанції позивач та його представники підтримали свою апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній, в задоволенні скарги відповідача  ОСОБА_2 просили відмовити.
Відповідач та її представник підтримали свою апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній, в задоволенні скарги позивача ОСОБА_1 просили відмовити.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, підтримала висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.04.2019 №109/04/40-3910 з доповненням до нього від 04.02.2020 року щодо визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, які міститься в матеріалах справи та просила ухвалити рішення в інтересах дітей.
Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає що скарги сторін  підлягають частковому задоволенню  з таких підстав.
Так, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають окремо, спільного господарства не ведуть, їх спільні діти проживають з матір`ю  ОСОБА_2  у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.15,16, 85).
Позивач працює директором у ТОВ «Інтермедсервіс», проживає у квартирі АДРЕСА_1 , 1/2 частина якої належить йому на праві приватної власності (т.1 а.с.8,19).   
Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеним працівниками Служби у справах дітей, створені належні умови для всебічного розвитку, проживання та виховання дітей (т.1 а.с.166). 
Між сторонами існує спір щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з їх спільними дітьми.
 Згідно з висновком Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 25 квітня 2019 року № 109/05/40-3910 орган опіки та піклування підтримав бажання батька приймати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, а саме: терміном на 3 місяці щочетверга, щоп`ятниці та щосуботи з 08.00 год. до 20.00 год. (т.1 а.с.165-167).
Відповідно до висновку клініки Медіком від 14.02.2019 року, за результатами обстеження дитини ОСОБА_3 , 2015 р.н. встановлено діагноз: синдром дефіциту уваги, затримка формування експресивної мови, потребує санаторно-курортного лікування, заняття з логопедом; за результатами обстеження дитини ОСОБА_4 , 2016 р.н. встановлено діагноз: гіпердинамічний синдром з дефіцитом уваги, затримка психо-речового розвитку, комунікативні порушення, рекомендовано заняття с корекційним педагогом, логопедом (т.1 а.с.118-125).
Згідно висновку міського центру дитини служби у справах дітей №183 від 13.09.2019 року психологічного обстеження малолітнього ОСОБА_3 , 2015 р.н., рекомендовано серед іншого забезпечити ОСОБА_3 власний простір, забезпечувати контакт молодшій дитині не лише за рахунок ОСОБА_3 , адже постійне контактування може втомлювати та негативно впливати на розвиток та психоемоційний стан ОСОБА_3 (т.2 а.с. 13-18).
Відповідно до консультативного висновку психіатра Медичного центру «Eurolab» від 24.12.2019 року та лікаря Київського міського психоневрологічного диспансеру № 5 від 03.02.2020 року,  у дитини ОСОБА_4 , 2016 р.н. встановлено дитячий аутизм, розлад рецептивної мови, потребує лікування:  корекційні заняття с психологом, дефектологом-логопедом (т.2 а.с.41,45).
Згідно висновку консультативно-лікувального центру патології мовлення від 04.02.2020р. за результатами огляду дитини ОСОБА_3 , 2015 р.н., лікарем - психіатром встановлено діагноз: затримка психічного та мовного розвитку,  рекомендовано проходження оздоровчих, корекційних та лікувально-профілактичних заходів дитини ОСОБА_3 по індивідуальній програмі, окремо від брата, задля запобігання проявам сіблінгового суперництва (т.2 а.с.43-44).
Згідно з доповненням № 109/04/40-947 від 04.02.2020 року до висновку Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.04.2019 року, орган опіки та піклування, враховуючи, що термін зустрічей, зазначений у висновку закінчився, вважає що зустрічі повинні відбуватися згідно з графіком, а саме: 1 та 3 тиждень місяця малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у батька (т.2 а.с.81-82).
Зазначені обставини сторонами не заперечуються.
Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання
з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право
на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо
від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Суд першої інстанції,  встановивши, що між сторонами склались неприязні  стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дітьми, які проживають з матір`ю, обґрунтовано вважав, що батько має право на спілкування з дітьми.
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Положеннями частини четвертої статті 231 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язано уповноважені органи, що здійснюють соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю, в максимально короткий термін запропонувати сім`ї дитини комплекс послуг, спрямованих на мінімізацію чи повне подолання складних життєвих обставин, та сприяти поверненню дитини до батьків, інших законних представників.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.
Слід зазначити, що відповідно до наявної в матеріалах справи медичної документації діти мають ряд захворювань та потребують дотримання певного режиму дня та рекомендацій лікування, тому на думку судової колегії суд першої інстанції правильно не врахував визначення порядку участі батька у вихованні дітей, зокрема перебування малолітніх дітей перший і третій тиждень у батька, запропонованого органом опіки і піклування, оскільки такий спосіб не буде відповідати інтересам дітей.
В той же час, судова колегія погоджується з доводами апеляційних скарг сторін щодо необхідності зміни рішення в частині  визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми.
Так, визначення зустрічей дітей з батьком з 08.00 кожного четверга до 20.00 кожної неділі, обмежуватиме можливість матері, відповідача у справі, спілкуватися з дітьми та займатись їх належним вихованням впродовж тривалого часу, що в свою чергу порушує право дитини на перебування з матір`ю протягом тривалого часу та порушує режим малолітніх дітей з урахуванням необхідності лікувальних заходів, відриває від нормального, звичайного для дітей середовища, а тому колегія суддів вважає, що зустрічі з батьком повинні відбуватись кожну першу та третю неділю місяця  з 08 години п`ятниці до 20 години неділі за місцем проживання батька у квартирі АДРЕСА_1 або заміському будинку АДРЕСА_2 без обмеження місця прогулянок, з дотриманням режиму дня для дітей, що буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі спілкування та виховання дітей. При цьому, саме такий спосіб не заперечується матір`ю дітей, відповідачем у справі. 
Разом із тим, колегія суддів зазначає, що посилання суду першої інстанції про неприйняття до уваги вимог позивача про надання йому можливості спілкування з кожною дитиною окремо, не є перешкодою для спілкування позивача окремо з ОСОБА_3 або ОСОБА_4 , на вибір батька, оскільки це є правом позивача й рішенням суду не може звужуватись таке право.  
За таких обставин, посилання позивача у скарзі на необхідність визначити право позивача на спілкування з кожною дитиною окремо, не є підставою для скасування чи зміни судового рішення, оскільки визначений судом першої інстанції порядок участі батька у вихованні дітей не є перешкодою спілкування батька з кожною дитиною окремо, із врахуванням висновків лікарів про проведення лікування по окремим індивідуальним програмам, задля запобігання проявам сіблінгового суперництва.
Крім того, колегія суддів дійшла висновку про можливість надати батьку право, в літній період, щороку, за попередньою домовленістю з матір`ю дітей та згодою самих дітей, з врахуванням стану їх здоров`я, чотирнадцять днів на відпочинок та оздоровлення дітей у місті, визначеному батьком за погодженням з матір`ю дітей,без супроводу матері, оскільки таке право батька не оспорюється відповідачем та на думку судової колегії є таким, що відповідатиме потребам малолітніх дітей сторін, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дітей.
Таким чином, доводи апеляційних скарг сторін  підлягають частковому задоволенню  щодо зміни рішення в частині  вимог щодо графіку побачень дітей  з батьком.
В іншій частині рішення суду ґрунтується на встановлених обставинах справи, відповідає вимогам чинного законодавства, підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.
 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,
 
 постановив:
 
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  задовольнити частково. 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року змінити в частині визначення способу участі батька ОСОБА_1   у вихованні та спілкуванні з дітьми  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши графік побачень батька, без присутності матері, наступним чином:
- кожну першу та третю неділю місяця  з 08 години п`ятниці до 20 години неділі за місцем проживання батька у квартирі АДРЕСА_1 або заміському будинку АДРЕСА_2 без обмеження місця прогулянок, з дотриманням режиму дня для дітей;
- в літній період, щороку, за попередньою домовленістю з матір`ю дітей та згодою самих дітей, з врахуванням стану їх здоров`я, чотирнадцять днів для відпочинку та оздоровлення дітей у місті, визначеному батьком за погодженням з матір`ю дітей, без супроводу матері.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                              

 
 
Судді :