ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 вересня 2020 року                                                                м.Суми
                                                               Справа №591/3712/19 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/1507/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Ткачук С. С. ,  Хвостика С. Г. 
з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М.,
сторони: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 травня 2020 року, ухваленого у складі судді Шелєхової Г.В. в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 19 травня 2020 року,  

в с т а н о в и в:
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.
Свої вимоги мотивує тим, він є власником квартири АДРЕСА_1 . Зазначає, що з вини відповідача 09 жовтня 2018 року сталося залиття його квартири, в результаті чого квартири потребує термінового поточного ремонту.
Комісією ПРБП «Рембуд» було складено акт про залиття, згідно якого причиною залиття є халатне відношення до сантехнічного обладнання мешканців квартири АДРЕСА_2 .
Відповідач не бажає добровільно відшкодовувати завдану матеріальну шкоду.
Внаслідок залиття квартири позивачу також була завдана моральна шкода, яка полягає в емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях, що негативно вплинуло та взаємовідносини з сусідами та на стан його здоров`я.
Остаточно уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 5941 грн 00 коп., моральну шкоду в сумі 2000 грн та витрати, пов`язані зі складанням позовної заяви 500 грн.
Зарічний районний суд м. Суми заочним рішенням від 19 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 грн 00 коп.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 53 грн 79 коп.
В іншій частині вимог відмовив у зв`язку з необгрунтованістю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить розглянути справу по суті або направити її до Зарічного районного суду м. Суми на повторний розгляді в новому складі суддів. 
В доводах апеляційної скарги зазначає, що факт залиття та завдання шкоди позивачу підтверджений в процесі слухання справи актом та показами свідків, та самим відповідачем, який в суді визнав свою вину.
Вказує, що матеріали, ціни на матеріали та ціни на роботу розраховувались спеціалістами.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Відмовляючи в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження розміру завданої йому матеріальної шкоди. Щодо стягнення моральної шкоди, суд вважав достатнім стягнути у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 1000 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та суд дійшов їх з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с.5).
Квартира АДРЕСА_2 в цьому будинку належить відповідачу ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Департаменту забезпечення ресурсних платежів від 11 січня 2020 року (а. с. 73).
9 жовтня 2018 року в будинку АДРЕСА_3 сталося залиття квартири АДРЕСА_4 , належної позивачу.
Згідно акту комісії ПРБП «Рембуд» від 06 листопада 2018 року у складі заступника директора Соцкої Г.П., слюсаря-сантехніка ОСОБА_3 , начальника ВТВ ОСОБА_4 , засвідчений факт залиття 9 жовтня 2018 року квартири АДРЕСА_5 . В результаті обстеження встановлено: у великій кімнаті – стеля шпакльована, у правому куті стелі спостерігається рижа пляма з відшаруванням шпаклівки розміром 80х40 см. Над карнизом правої сторони стелі вздовж (5м.п) спостерігається жовта полоса; у великому коридорі – стеля шпакльована, пофарбована водоемульсійною фарбою. У лівому куті стелі видна пляма рижого кольору 40х20 см. Над карнизом – жовта полоса розміром 30х10 см; в малому коридорі – над дверима вздовж карнизу рижа полоса до 30 см.; в малій кімнаті – стеля шпакльована та пофарбована водоемульсійною фарбою. На лівій стороні стелі спостерігається рижа полоса розміром 2,5 м.пх30 см. Стики шпалер на лівій стороні стіни пошкоджені жовтими полосами від стелі до підлоги. За висновком комісії, звернення мешканців на залиття квартири до диспетчерської служби не надходило, можливо зробити висновок, що аварійна ситуація виникла з халатного відношення до сантехнічного обладнання мешканців квартири АДРЕСА_2 (а.с.7).
Згідно ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
Відповідно до ст. 22 ЦК України, відшкодуванню підлягає шкода зокрема в розмірі витрат, які особа здійснила для відновлення пошкодженої речі.
Згідно положень ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року, із відповідними змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. 
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З протоколу судового засідання від 04 березня 2020 року, в яке з`явився відповідач ОСОБА_2 , вбачається, що останній позов не визнав, оскільки заперечував проти задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що в процесі слухання справи доведено факт залиття квартири позивача з вини відповідача, зокрема актом про залиття від 06 листопада 2018 року, поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Проте, позивач не довів належними доказами розмір завданої йому матеріальної шкоди.
Надані ним суду розрахунки щодо кількості потрібних матеріалів, їх вартості, а також вартості робіт, не є належними доказами на підтвердження розміру заподіяної матеріальної шкоди. Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи позивача, що потрібні матеріали, а також ціни за роботу розраховувались спеціалістами, оскільки в наданих ним розрахунках підписи маляра ОСОБА_8 та менеджера ФОП « ОСОБА_9 » не засвідчені, а тому неможливо встановити, що розрахунки виконані саме відповідними спеціалістами, а не самим позивачем. Належних доказів на підтвердження розміру заподіяної матеріальної шкоди, а саме: висновок спеціаліста або експерта, позивачем суду не надано. 
Колегією суддів в судовому засіданні апеляційного суду було роз`яснено позивачу його право надати відповідні належні докази на підтвердження розміру матеріальної шкоди, а також його право заявити відповідне клопотання про призначення судової експертизи або замовити його самостійно в експертній установі в порядку ст. 106 ЦПК України. Після перерви в судовому засіданні, позивач пояснив, що звернувся до експертної установи та замовив висновок експерта по визначенню розміру шкоди. За клопотанням позивача в судовому засіданні було оголошено перерву для надання ним висновку експерта. Проте в наступне судове засідання 17 вересня 2020 року позивач не з`явився та заявлений ним доказ апеляційному суду не надав. Відповідне клопотання про призначення судової експертизи, яке б відповідало ст. 183 ЦПК України, позивач апеляційному суду у встановленому порядку також не подав. 
Стосовно розміру моральної шкоди, яку суд першої інстанції стягнув на користь позивача, апеляційна скарга не містить жодних доводів.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. 
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Колегія суддів погоджується з розміром присудженої з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 1000 грн, оскільки суд першої інстанції при визначенні її розміру виходив з загальних засад справедливості, добросовісності та розумності.
Також щодо відшкодування витрат на складання позовної заяви, розмір яких позивач визначив у 500 грн, колегія суддів зазначає, що позивач не надав жодних доказів на їх підтвердження.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів – 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 травня 2020 року залишити без змін.       
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст складено 17 вересня 2020 року. 

Головуючий:                                                         Т.А. Левченко

Судді:                                                                 С.С. Ткачук

                                                                        С.Г. Хвостик