ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 серпня 2020 року           справа №234/6507/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гаврищук Т.Г., Ястребової Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Сухова М.Є.,
відповідача Маляренка Р.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   Поліцейського роти № 1 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Маляренка Романа Олексійовича  на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28 квітня 2020 р. у справі  № 234/6507/20 (головуючий І інстанції Марченко Л.М. ) за позовом   ОСОБА_1  до  Управління патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення ,- 

                                                       ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову поліцейського роти № 1 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Маляренка Романа Олексійовича серії ЕАК №2350176 від 06.04.2020 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він підданий штрафу за те, що керуючи автомобілем, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч з вул. Кулібіна на вул. Прилуцька у м. Краматорську, чим порушив п. 9.2.б ПДР. З фактом скоєння адміністративного правопорушення не згодний, оскільки рухався по головній дорозі, якою є вул. Прилуцька, відповідно до її конфігурації, напрямку руху не змінював та не вчиняв жодних маневрів, які б зобов`язували його вмикати світловий покажчик повороту.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області позов задоволено. 
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке зафіксоване не в автоматичному режимі, ЕАК №2350176 від 06.04.2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Матеріали справи містять лазерний носій з відеофайлами з персонального нагрудного відеореєстратора поліцейських, на якому належним чином зафіксовано факт адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 . Разом з тим, суд першої інстанції не надав юридичної оцінки всім доказам, наявним в матеріалах справи.
Суд першої інстанції помилково прийняв до уваги картографічні дані міста Краматорська Донецької області, зокрема, карту Google, відповідно до якої судом встановлено, що вулиця Прилуцька не має перехресть з провулком Кулибіна. Крім того, в позовній заяві позивач жодного разу ну зауважив на тому, що даного перехрестя не існує. 
В судовому засіданні відповідач підтримав доводи апеляційної скарги.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача,  перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
Відповідно до постанови ЕАК №2350176 від 06.04.2020 року, - 06.04.2020 року близько 18-00 години ОСОБА_1 , керуючи автомобілем TOUOTA LAND CRUISER PRADO, д.н.з. НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч з вул. Кулібіна на вул. Прилуцька у м. Краматорську, чим порушив п. 9.2.б ПДР та скоїв правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, за що підданий штрафу в розмірі 425 грн.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки в ній не зазначено дійсне місце вчинення правопорушення, тобто не розкрита об`єктивна сторона правопорушення, що виключає його склад. 
Оцінка суду. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно п. 9.2.б ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Згідно із статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Судом апеляційної інстанції досліджено надані відповідачем відеоматеріали та встановлено, що з даних відеозапису місця події неможливо дати їм оцінку, оскільки службовий автомобіль, з якого здійснювалась відео фіксація, рухався на значній відстані від керованого позивачем транспортного засобу, тому об`єктивно встановити факт того, що позивач не подав сигнал світловим покажчиком повороту не неможливо. 
Крім того, відеозапис також не містить достеменних відомостей, що саме автомобіль позивача під його керуванням здійснює проїзд перехрестя, оскільки не можливо встановити державний номерний знак та марку автомобіля
Таким чином, дана обставина не дає можливості беззаперечно встановити факт порушення позивачем вимог п. 9.2 «б» ПДР, де визначено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За приписами ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частинами 2, 4 вказаної статті визначено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частиною 1 статті 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановлено законом.
Крім того, за приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З урахуванням наведеного, об`єктивні докази, які б достеменно свідчили про скоєння позивачем порушення в матеріалах справи відсутні.
Суд також бере до уваги правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №432/1352/16-а відповідно до якого у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. 
За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є недоведеним
Суд відхиляє посилання апелянта, що позивач під час спілкування з поліцейським намагався уникнути відповідальності та висловлював міркування стосовного того, що він можливо подавав сигнал рукою, однак поліцейські цього не побачили та не зафіксували, оскільки навіть сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.
Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №537/2088/17.
Враховуючи викладене, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів скоєння позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова відповідача про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП є протиправною та підлягає скасуванню. 
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Оскільки суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке зафіксоване не в автоматичному режимі, ЕАК №2350176 від 06.04.2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, однак неправильно застосовано норми матеріального права в частині визначення підстав для задоволення позову, зокрема, що в оскаржуваній постанові не зазначено дійсне місце вчинення правопорушення, тому в цій частині судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги.
Предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, тому судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Поліцейського роти № 1 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Маляренка Романа Олексійовича  на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28 квітня 2020 р. у справі  № 234/6507/20 - задовольнити частково. 
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28 квітня 2020 р. у справі  № 234/6507/20 - змінити в мотивувальній частині щодо визначення підстав задоволення позову ОСОБА_1  до  Управління патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, виклавши її в редакції даної постанови.
В іншій частині рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28 квітня 2020 р. у справі  № 234/6507/20 - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 11 серпня 2020 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлено та проголошено в судовому засіданні 11 серпня 2020 року.

Головуючий                                                                                              І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                       Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                    Л.В. Ястребова