ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" вересня 2020 р.           Справа№ 910/18103/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ходаківської І.П.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Демидової А.М. 

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.
за участю представників сторін:
від позивача:                     Костерний Д.О. 
від відповідача:                     не з`явився  
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" 
на рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2020 
у справі №  910/18103/19 (суддя Мудрий С.М.)
за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль"
до                                 Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про                              стягнення 27 831,26 грн. 

В С Т А Н О В И В :

          Короткий зміст позовних вимог.

          В грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" (позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом  до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач) про стягнення 27 831,26 грн. штрафу за несвоєчасну доставку порожніх вагонів.

Позов обґрунтовано порушенням відповідачем умов договору про надання послуг № 07244/ЦТД-2018 від 07.02.2018 в частині термінів доставки порожніх вагонів.

Матеріально-правовою підставою позову визначені ст.ст. 16, 526, 610, 611, 908, 909  Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), ч. 5 ст. 307, ст. 315 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України), п.п. 6, 23, 28, 41, 116, 130, 134, 136 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, ст. 194.1.1 Податкового кодексу України (далі за текстом - ПК України), п.п.1.1., 1.2., 2.1., 2.4., 2.9. Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на пропуск строку звернення з позовом, неправомірне включення в розрахунок ПДВ та неврахування при визначенні терміну доставки вантажу затримки в процесі перевезення, що сталася не з вини залізниці. Відповідачем заявлені до суду першої інстанції клопотання про застосування строків позовної давності та про зменшення розміру штрафу в порядку ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України.

          Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

          Рішенням господарського суду міста Києва від 06.04.2020 у справі №910/18103/19 позов задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» штраф в розмірі 26 217 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 810  грн. 00 коп.; в іншій частині позову відмовлено.
          
Ухвалюючи рішення суд виходив з таких обставин та висновків:
-           вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41  Статуту залізниць України  та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що підтверджується календарними штемпелями на накладних, доданих до позовної заяви;
-          суд відхилив посилання відповідача на те, що позивачем неправильно нараховано штрафні санкції на вартість послуг із перевезення вантажу, із врахуванням ПДВ, оскільки податок на додану вартість - це одна із складових ринкової вартості у даному випадку - послуг з перевезення вантажу, а відтак - штраф у відповідності до п. 116  Статуту залізниць України  повинен враховуватись з повної вартості послуги перевезення вантажу, тобто із урахуванням ПДВ;
-          щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, суд зазначив, що в матеріалах справи наявна претензія вих. №717 від 06.09.2019, направлена позивачем відповідачу про сплату штрафу за несвоєчасну доставку порожніх вагонів у розмірі 27    831,26 грн., яка отримана останнім 10.09.2019; у відповідь на претензію, листом № ЦМ-ЮА-341 від 13.09.2019  відповідач повідомив позивача про те, що претензія позивача направлена для розгляду та надання відповіді до регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», проте відповіді від філії позивачем не отримано;
-          позовна заява позивачем подана до суду 18.12.2019, тобто в межах позовної давності.

          Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.
          
Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 06.04.2020, Акціонерне товариство «Українська заліниця» звернулось з до Північного апеляційного господарського суду апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду та ухвалити нове, яким в позові відмовити повністю.
          
В апеляційній скарзі скаржник серед іншого посилається на те, що судом необґрунтовано не взято до уваги посилання відповідача на те, що позивачем безпідставно включено до бази для розрахунку суми штрафу ПДВ.

Також, на думку скаржника, позивачем пропущено 6-місячний строк позовної давності для звернення з даним позовом, оскільки згідно з накладними видачу вантажу було здійснено з 08.03.2019 по 08.04.2019, а позов пред`явлено до суду 10.12.2019. 

Позиції інших учасників справи.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін. Позиція позивача обґрунтовується правомірністю висновку суду щодо визначення суми провізної плати як бази для нарахування штрафу за несвоєчасну доставку порожніх вагонів та дотримання позивачем строків позовної давності.

На виконання вимог ухвали від 22.06.2020 позивачем надані копії додатків №№ 1-4 до договору від 07.02.2018 №07244/ЦТЛ-2018, які залучено до матеріалів справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін. 

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2020 справу №910/18103/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Владимиренко С.В., Демидова А.М.
                    
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2020 у справі №910/18103/19 та призначено її до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2020 у справі №910/18103/19 призначено до розгляду з повідомленням (викликом) учасників судового процесу; розгляд скарги призначено в судовому засіданні на 05.08.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2020 за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 09.09.2020.

У судове засідання 09.09.2020 з`явився представник позивача, який надав свої пояснення по суті спору, заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просив відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. 

Представник відповідача у судове засідання 09.09.2020 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення з відповідною відміткою про вручення одержувачу. 

 Колегією відхиляється клопотання скаржника про відкладення розгляду справи, призначеного на 09.09.2020, у зв`язку з карантином в Україні та простоєм підприємства, з таких підстав.
Частиною 2  статті 202 ГПК України  передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього    Кодексу  судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.
Тобто положеннями вказаної статті визначено, що розгляд справи може бути відкладено  у випадку неможливості явки представника сторони у судове засідання за наявності обґрунтованих причин такої неявки  та за умови дотримання встановленого цим Кодексом строку, у межах якого може бути здійснено відкладення.
Оскільки явка представників учасників справи в судове засідання не визнавалась обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного їх повідомлення про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що розгляд справи вже відкладався за клопотанням скаржника, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність процесуальних підстав для відкладення розгляду справи та можливість її розгляду за відсутності представника скаржника, з урахуванням його доводів та аргументів, викладених в апеляційній скарзі.

          Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль", як замовником, та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (змінено найменування на Акціонерне товариство "Українська залізниця"), як перевізником, 07.02.2018 укладено договір про надання послуг від №07244/ЦТЛ-2018, за умовами п. 1.1. якого, перевізник взяв на себе зобов`язання надавати послуги, пов`язані з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах позивача як замовника, який повинен вчасно здійснювати розрахунки за ці послуги.

Згідно з п. 1.2 договору перевезення - послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити ввірений замовнику вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник    зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього договору, Статуту залізниць України,  Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, Правил перевезення вантажів, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, Конвенції про міжнародні залізничні перевезення.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що надання послуг за цим Договором може підтверджуватися залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Відповідно до пункту 3.2. договору розмір плати за перевезення вантажу у вагоні перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження великовагових транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад) складається з: плати за перевезення навантаженого вагону перевізника, яка визначається тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановлених для власного вагону перевізника; компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 3 до цього договору; плати за використання вагону перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки.

Пунктом 5.1 договору визначено, що сторони несуть відповідальність за невиконання плану перевезень згідно із  Статутом залізниць України.

За положеннями п. 8.5.2 договору оформлений електронний перевізний документ вважається оригіналом договору перевезення та має юридичну силу, як доказ у визначених законодавством випадках.

Договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання позивачем договору в електронному вигляді з накладенням ЕЦП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ", або вчинення замовником будь-якої дії на виконання умов цього договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018; якщо одна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії Договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей Договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконанні перевезення та надані послуги (п. 12.1 договору).

На виконання умов договору відповідачем в період з 08.03.2019 по 08.04.2019 здійснено доставку на адресу позивача, як одержувача порожніх вагонів, згідно залізничних накладних №№42159483, 42159491, 42159509, 42137133, 42137141, 42205716, 42202564, 42202663, 42202481, 42126235, 42126250, 42126276, 42126243, 42126268, 42126284, 42170969, 42170977, 42621383, 42621391, 42621441, 42621458, 42718163, 42718197, 42732685, 42732750, 42732784, 42601203, 42601211, 42601229, 42881920, 42729343, 42843193, 42843185, 42828830, 42828822, 40196990, 40196982, 42858597, 42858563, 40188740, 40196941, 40196958, 40196966.

Претензія № 717 від 06.09.2019 про сплату штрафу за несвоєчасну доставку порожніх вагонів у розмірі 27  831, 26 грн. надіслана відповідачу 06.09.2019 залишена останнім без задоволення (а.с.77-86). 

За посиланнями позивача, відповідач порушив передбачені у ст. 41  Статуту залізниць України  та Правилах обчислення термінів доставки вантажів, строки доставки вагонів за вказаними  накладними, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 27  831,26 грн.

Отже предметом спору в цій справі є матеріально-правова вимога про  стягнення штрафу за прострочення доставки порожніх вагонів, належних замовнику (позивачу).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.
Відповідно до  статті 116  Статуту  залізниць України  за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.
Приписами частини 1  статті 916 Цивільного кодексу України  визначено, що за перевезення вантажу стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Частиною першою  статті 307 Господарського кодексу України  встановлено обов`язок вантажовідправника сплатити перевізнику за перевезення вантажу встановлену плату.  Статтею 311 Господарського кодексу України  передбачено, що плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.
За змістом пунктів 2, 3 розділу I Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги, затвердженого  наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, вбачається, що тарифи, збори та плати, наведені у цьому Збірнику, застосовуються на всіх лініях залізниць широкої, вузької та європейської колій мережі залізниць України загального користування для всіх суб`єктів господарювання, які беруть участь у процесі організації та здійснення перевезень вантажів залізничним транспортом. Державні регульовані тарифи встановлюються, зокрема, на внутрішні вантажні перевезення, що здійснюються на лініях широкої та європейської колій загальної мережі залізниць України, користування вагонами і контейнерами перевізника, роботи і послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких наведено в розділі III цього Збірника.
Пунктами 6, 11 розділу I Збірника тарифів визначено, що тарифи застосовуються при визначенні плати за перевезення вантажів вантажною і великою швидкістю та пасажирськими поїздами за відстань залізницями України у внутрішньому сполученні - від станції відправлення до станції призначення, які відкриті від виконання комерційних операцій згідно з Тарифним керівництвом №4 залізниць України; плата за перевезення визначається згідно з Правилами застосування тарифів, наведеними в розділі II цього Збірника. Для розрахунку плати за перевезення вантажів потрібно визначити належність вагона - перевізника, власний або орендований, у якому пред`являється до перевезення вантаж або перевезення у порожньому стані, і вибрати тарифну схему; при перевезенні вантажів у вагоні перевізника, крім транспортерів, базова ставка плати визначається як сума інфраструктурної для вагонів перевізника та вагонної складових плати (тарифу), що передбачено підпунктом 1.1.5 пункту 1.1 розділу II Збірника тарифів. Після встановлення номера тарифної схеми, що відповідає даному виду відправки та перевезенню, необхідно звернутись до таблиць розділу IV цього Збірника, в яких наведені базові ставки плати за перевезення відповідно до відстані перевезення (підпункт 1.1.11 пункту 1.1 розділу II Збірника тарифів).
Отже, законодавцем передбачено встановлення державних регульованих тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом, що зумовлює визначення плати за перевезення вантажу залізницею із застосуванням тарифних схем, що встановлені розділом IV. Ставки плати за перевезення Збірника тарифів на перевезення вантажів.
Пунктом 1.2 розділу IV Збірника тарифів передбачено, що плата за тарифними схемами визначається залежно від відстані перевезення, а, відтак, є провізною платою, що справляється перевізником за доставку вантажу залізницею до станції призначення.
Пунктом 6  Статуту залізниць України  визначено, що тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу є системою цінових ставок та правил їх застосування, за якими провадяться розрахунки за перевезення залізницями, тоді як збори - цінові ставки, за якими провадяться розрахунки за виконання підприємствами залізничного транспорту робіт та послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу.
За змістом пункту 3 розділу I Збірника тарифів убачається, що поряд з платою за перевезення (провізною платою) державні регульовані тарифи також встановлюються на користування вагонами перевізника та роботи і послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких наведено в розділі III цього Збірника. Плата за користування вагонами та збори нараховуються за ставками, які діяли в ті дні, коли надавалися послуги, а додаткові витрати, пов`язані з перевезенням вантажу, не передбачені тарифами і викликані причинами, що не залежали від перевізника, нараховуються за ставками, що діють на дату виникнення цих витрат (пункт 9 розділу I Збірника тарифів).
Отже,  Статутом залізниць України  та Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом визначено різновиди платежів, що сплачуються відправником вантажу на користь залізниці за перевезення вантажу до станції призначення, а саме тариф на перевезення вантажу як "провізна плата" за перевезення вантажу у вагонах перевізника, власному чи орендованих вагонах або перевезення вагонів у порожньому стані, що не включає вартості робіт і послуг залізниці, пов`язаних з перевезенням вантажу (суми зборів), а також "інші платежі", які включають збори за виконання робіт та надання послуг залізницею, пов`язаних з перевезенням вантажів (плата за користування вагонами перевізника, плата за проїзд провідників, плата за охорону та супроводження), та додаткові витрати під час перевезення вантажу, не передбачені тарифами та зумовлені причинами, що не залежать від залізниці як перевізника.
Пунктом 6  Статуту залізниць України  визначено накладну як основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил оформлення перевізних документів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем; відповідно до пункту 1.2 Правил оформлення перевізних документів, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача; накладна є одночасно договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення; накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.
Додатком №1 до Правил оформлення перевізних документів визначено форму накладної як перевізного документа на залізниці із розшифруванням даних, що вносяться до її граф; додатком №2 до цих Правил зазначено форму відомості вагонів. Так, до накладної залізницею-перевізником вносяться відомості щодо провізної плати (графа 31), плати за проїзд провідника (графа 32), плати за охорону вантажу залізницею (графа 33), інших платежів, сплачених на станції відправлення (графи 35, 36, 37), а також усього суми платежів, сплачених відправником (графа 34).
Відтак, у графі 34 залізничної накладної відображається загальна сума платежів, сплачених відправником на користь залізниці та зазначених у графах 31-33, 35-37 такого перевізного документа, у тому числі провізної плати, як плати за перевезення, та зборів за роботи і послуги, надані залізницею під час перевезення вантажу.
Законодавцем розмежовано поняття "провізна плата", яка є регульованим державою тарифом за надання залізницею послуг з перевезення вантажів, та "інші платежі", що справляються за надання (виконання) інших, пов`язаних з перевезенням послуг і робіт.
Пунктом 116  Статуту залізниць України  визначено шкалу розрахунку штрафу, що підлягає до сплати залізницею одержувачу вантажу за порушення термінів його доставки, розмір якого залежить від кількості прострочених діб доставки вантажу та розраховується у відсотковому співвідношенні від суми провізної плати, сплаченої відправником на користь залізниці-перевізника.
Тобто сума штрафу за несвоєчасну доставку вантажу залізницею обчислюється, виходячи із даних щодо суми провізної плати, зазначеної у конкретній залізничній накладній (графа 31), на підставі якої здійснювалося перевезення вантажу залізничним транспортом, що узгоджується з приписами частини третьої  статті 313 Господарського кодексу України, пунктів 6, 23  Статуту залізниць України, пункту 1.2 Правил оформлення перевізних документів, пункту 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажів.
Водночас, погоджена сторонами спору у договорі вартість послуги перевезення, до якої поряд з тарифом на перевезення (провізною платою) включено збори за надання залізницею послуг і виконання робіт, пов`язаних з перевезенням вантажів (зокрема, плату за користування вагонами перевізника), не є провізною платою в розумінні частини першої  статті 916 Цивільного кодексу України, частин першої, п`ятої  статті 307 Господарського кодексу України  та пунктів 2, 3 розділу I, пункту 1.1 розділу II Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України.
При цьому, державне регулювання тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом, як провізної плати, та додаткових зборів за надання залізницею послуг і виконання робіт, пов`язаних з перевезенням вантажів, має нормативне обмеження сторін правовідносин з перевезення вантажу залізницею, що займає монопольне становище на ринку таких послуг, щодо вільного визначення у договірному порядку вартості послуги з перевезення вантажу. Договір, укладений між сторонами спору щодо перевезення вантажу залізницею, не може змінити базові тарифні ставки провізної плати, а його сторони при визначення вартості перевезення вантажу мають керуватися приписами статей  307,  311 Господарського кодексу України  та Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України, затвердженого  наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317.
Приписами пункту 116  Статуту залізниць України  встановлено відповідальність лише за несвоєчасну доставку вантажів, за перевезення яких в залежності від відстані між станцією відправлення та станцією призначення встановлюється провізна плата як тариф за перевезення вантажів, та не передбачено відповідальності у вигляді штрафу за порушення залізницею зобов`язань щодо виконання робіт та надання інших послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу, за які залізницею справляються додаткові збори; тому зарахування до провізної плати при обчисленні суми штрафу за прострочення у доставці вантажу вартості інших послуг і робіт залізниці, пов`язаних з доставкою вантажу до пункту призначення, є безпідставним та суперечить правовій природі порушеного залізницею зобов`язання з перевезення.
З урахуванням викладеного, а також установлених обставин справи, висновок місцевого господарського суду, що штраф за несвоєчасну доставку вантажів розраховується саме від провізної плати. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №910/14166/18.
Колегія відхиляє посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що оскаржуване судове рішення у даній справі ухвалено судом першої інстанції без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.02.2020 у справі № 910/1524/19, оскільки висновки в зазначеній справі і у цій справі, а також    встановлені фактичні обставини, що формують зміст правовідносин,  є різними. Так, у даній справі № 910/18103/19 предметом позову є стягнення штрафу за несвоєчасну доставку порожніх вагонів, належних замовнику, який розрахований від суми провізної плати за їх перевезення, яка сплачена залізниці з урахуванням ПДВ. У справі №910/1524/19, на яку посилається скаржник, штраф за несвоєчасну доставку вантажу (вугільної продукції) розрахований не від суми провізної плати (графа 31 залізничних накладних), а від загальної суми платежів, сплачених відправником за перевезення вантажу вагонами залізниці-перевізника (графа 34 залізничних накладних).
Отже, фактичні обставини у справі № 910/1524/19 та справі №910/18103/19 є різними, що виключає застосування викладеної у зазначеній постанові правової позиції Верховного Суду під час вирішення цього спору, що виник не з подібних правовідносин.  

Матеріалами даної справи підтверджено, що відповідно до календарних штемпелів на накладних, доданих до позовної заяви, вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41  Статуту залізниць України  та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.
Відповідно до п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки у разі затримки вантажу в процесі перевезення, термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилась не з вини залізниці: необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапились з вини відправника; інших затримок, які трапилися з вини відправника чи одержувача.
Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та про тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відповідна відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.
У відповідності до п. 4.3 розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, затверджених  наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, у разі складання залізницею акта загальної форми про будь-які зміни у перевезенні вантажу, в графі № 49 "Відмітки залізниці" зазначаються його номер і коротко причина, з якої його складено.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, частково зроблені у графах 49 накладних №№42159483, 42159491, 42159509, 42137133, 42137141, 42205716, 42202564, 42202663, 42202481, 42126235, 42126250, 42126276, 42126243, 42126268, 42126284, 42170969, 42170977, 42621383, 42621391, 42621441, 42621458, 42718163, 42718197, 42732685, 42732750, 42732784, 42601203, 42601211, 42601229, 42881920, 42729343, 42843193, 42843185, 42828830, 42828822, 40196990, 40196982, 42858597, 42858563, 40188740, 40196941, 40196958, 40196966 відмітки не містять причин затримки вагонів, яка дає право залізниці на збільшення термінів доставки вантажів.

Крім того, надані відповідачем акти, складені ним в односторонньому порядку, докази надання цих актів позивачу в матеріалах справи відсутні, а надані відповідачем акти загальної форми про затримку спірних вагонів складені вже після спливу строків доставки.

Також, акти загальної форми №292 від 26.03.2019, №255 від 20.03.2019, №255 від 26.03.2019, №255 від 19.03.2019 не вказано ні станції відправлення, ні станції призначення.

За таких обставин, факт порушення відповідачем термінів доставки порожніх вагонів підтверджується матеріалами справи і не спростований відповідачем, що є підставою для нарахування останньому штрафу, передбаченого ст. 116 Статуту залізниць України.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що при розрахунку штрафу до провізної плати було безпідставно враховано ПДВ, оскільки розмір плати за перевезення вантажу у вагонах, пов`язаних із перевезенням, розраховується за ставками, які визначаються відповідно до умов  Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги  (тарифне керівництво № 1), затвердженого  наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317.
Згідно з п. 10 вказаного Збірника ставки тарифів, плати і зборів, що містяться у цьому Збірнику, є базовими та визначені без урахування податку на додану вартість. Водночас, відповідно до ст.ст.  185,  186 Податкового кодексу України  операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України; з постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом, є об`єктами оподаткування.
Відповідно до ст. 194.1  Податкового кодексу України  операції, зазначені у  статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною. Зокрема, податок становить 20 відсотків та 7 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг (ст.194.1.1.  Податкового кодексу України).
Таким чином, податок на додану вартість був правомірно врахований позивачем до провізної плати, від суми якої був розрахований штраф за прострочення доставки порожніх вагонів.
Стосовно посилання відповідача на пропуск позивачем позовної давності, апеляційної суд зважає на приписи  ст. 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі  ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1  ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Статтею 136  Статуту залізниць встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог ст. 134 цього Статуту. 

Відповідно до пункту "д" ст. 134 Статуту залізниць встановлено, що претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу.

Відповідно до ст.135  Статуту залізниць, претензія підлягає розгляду протягом 1 місяця.

Частиною 5  статті 315 ГК України  встановлено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

При цьому ч.ч. 1, 3, 4   ст. 315 ГК України  конкретизовано, що до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. 

Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів.

Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Таким чином, позов до перевізника у цій справі може бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями п.п. 134, 136  Статуту залізниць та  ст. 315 ГК України, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.
Аналогічні висновки містяться у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 905/487/19.
Отже, місцевим господарським судом вірно встановлено, що позивач звернувся до суду в межах позовної давності з урахуванням того, що з претензією № 717 про сплату штрафу за несвоєчасну доставку порожніх вагонів у розмірі 27    831,26 грн. він звернувся 06.09.2019 (а.с.85), листом від 13.09.2019 № ЦМ-ЮА-341 (а.с.87) його повідомили про розгляд претензії регіональною філією відповідача, інших відповідей позивачу не направлялось, позов до суду позивачем подано 18.12.2019, що підтверджується відповідною відміткою канцелярії господарського суду міста Києва на першому аркуші позовної заяви (а.с.5).
Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої неустойки у зв`язку з необґрунтованістю такого клопотання, беручи до уваги наступне.
Відповідно до  ст. 233 ГК України  у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічна норма міститься у ч. 3  ст. 551 ЦК України.
Суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.
Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними, а застосовуються на розсуд суду за визначених умов та на підставі аналізу конкретної ситуації.
Відповідач, в обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач посилався на відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок затримки вантажу.
Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені відповідачем обставини не є виключними та такими, що дають право на зменшення неустойки (штрафу).
Відповідно до ч. 2  ст. 218 ГК України  учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Доказів того, що порушення строків доставки сталось не з вини залізниці матеріали справи не містять. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не довів винятковість даного випадку, а тому правомірно відмовив в задоволенні заяви про зменшення розміру штрафу.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8  ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому оскаржуване рішення у цій справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його зміни або скасування не вбачається.
Разом з тим, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.
Згідно з  ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини"  суди застосовують при розгляді справ  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1  ст. 9 Конституції України  та беручи до уваги ратифікацію  Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття  Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV  (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до   ст. 269 ГПК України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно  зі ст. 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати за її подання покладаються судом на скаржника відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.           Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення. 

2.           Рішення  господарського суду міста Києва від 06.04.2020 у справі  №910/18103/19 залишити без змін.

3.          Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця".

4.          Поновити дію рішення  господарського суду міста Києва від 06.04.2020 у справі  №910/18103/19.

5.           Матеріали справи №910/18103/19 повернути до господарського суду міста Києва.

6.          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

          Повний текст судового рішення складено та підписано - 14.09.2020.

Головуючий суддя                                                            І.П. Ходаківська 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                А.М. Демидова